Справа № 759/13601/14-а
Суддя: Борденюк В. В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/400/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Борденюк В.В., при секретарі Трегубенку М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва про визнання дій та бездіяльності незаконними і неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва про визнання дій та бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому вказала, що вона відноситься до другої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Святошинського району м.Києва та отримує пенсію. Однак у позивача виникають сумніви щодо правильності нарахування їй додаткової пенсії, у зв'язку з чим позивач звернулась до відповідача із заявою про нарахування/перерахунок належних їй пенсій. Відповідачем було відмовлено позивачу у вчиненні зазначених дій у зв'язку з тим, що нарахування та виплати її пенсій здійснюються на підставі документів, що містяться в матеріалах пенсійної справи та відповідно до чинного законодавства України. Посилаючись на те, що відповідачем нараховується позивачу належна їй додаткова пенсія у значно меншому розмірі, просить суд звернутися до Верховного Суду України з клопотанням для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; визнати незаконними дії відповідача щодо застосування ним під час нарахування/перерахунку пенсій позивача положень бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів, якими у порушення та розріз встановлених Конституцією і Законами України вимог і норм, визначено розміри пенсій для осіб, які страждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до того, ще й значно менші, ніж передбачені ст.51 Закону № 796 для відповідної категорії громадян; визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати ним позивачу недоотриманих сум державної та додаткової пенсій, передбачених ст.ст. 49, 51 Закону № 796, протиправною; зобов'язати відповідача зробити нарахування, перерахунок та виплату державної пенсії позивача відповідно, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених законом № 796 у редакції діючих Законів №2001, № 230/96, № 231 та пов'язаними із ним законами, а саме додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, де розмір пенсії за віком визначається у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, одночасно враховуючи вимоги ст. 67 Закону № 796, за якими розміри пенсій збільшуються у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; без урахування приписів Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, якими визначено розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відмінні від законодавчо встановлених, ще й у бік зменшення; зобов'язати відповідача зазначені нарахування та перерахунки провести за період з 27.03.2007 року до моменту вирішення справи; зобов'язати відповідача перераховувати в подальшому позивачу, визначений ст.51 Закону №796 розмір пенсії, у зв'язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідної групи осіб, починаючи з дня встановлення нового розміру, а також вчасно виплачувати належну йому додаткову пенсію; стягнути з відповідача в порядку негайного виконання, передбаченого ст.256 КАС України на користь позивача боргову суму за пенсійними виплатами, що виникла за весь період невиконання вимог Законів України щодо нарахування та перерахунку пенсії позивача, передбаченої ст.51 Закону №796.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав заперечення проти позову, відповідно до яких представник відповідача вважає, що позовні вимоги є незаконними та задоволенню не підлягають, а тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва та відноситься до осіб другої категорії, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених КМУ.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосування цього закону визначається Кабінетом Міністрів України, рішення якого відповідно до Конституції України є обов'язковими до виконання.

У відповідності до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Як вказав Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 р. № 20- рп/2011 невід'ємною складовою правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері.

Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в п.2, 3 ст.116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення ч.2 ст.96, п.2, 3, 6 ст. 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах.

У рішенні від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

У відповідності до ч.1 ст.150 Конституції України вирішення питання про відповідність Конституції України законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України належить до повноважень Конституційного суду України.

Судом було встановлено, що Конституційним судом України не приймалось Рішення про визнання неконституційною постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 зазначив, що: в аспекті конституційного подання положення ч. 2 ст. 96, п.2, 3, 6 ст. 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Згідно з п.4 Прикінцевих положень до Закону України № 4282-VI «Про державний бюджет України на 2013 р.» встановлено, що у 2013 р. норми і положення, зокрема ст.ст. 20-23, 30, 31, 37, 39, ст. 48, 50-5 та ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 р.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що виплата пенсій із надбавками позивачу проведена згідно з чинним законодавством України на момент виплати, у зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.19, 116, 117, 150 Конституції України, ст.ст. 48, 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України № 4282-VI «Про Державний бюджет України на 2013 рік», Рішеннями Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р., № 3-рп/2012 від 25.01.2012 р., ст.ст. 11, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва про визнання дій та бездіяльності незаконними і неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: