Справа № 816/2381/15
Суддя: С.А. Іваненко
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2381/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Іваненка С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С. В.,

представника позивача - Кулія В. М.,

представника відповідача - Приймак О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2015 року позивач ВАТ Бурова компанія "Букрос" (надалі також позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області (надалі також відповідач) про визнання дій протиправними та скасування постанови про арешт коштів боржника від 10 червня 2015 року ЗВП 39211238.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що постанову про арешт коштів боржника від 10 червня 2015 року винесено з порушенням вимог чинного законодавства України.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

В ході судового розгляду справи представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв у чіткій відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

10 червня 2015 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, Конозом Віталієм Миколайовичем в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП 39211238, до складу якого входить 151 виконавчий документ про стягнення заборгованості з ВАТ "БК "Букрос" на користь фізичних осіб, юридичних осіб та держави, винесено постанову про арешт коштів боржника в порядку статті 59 Закону Ураїни "Про банки і банківську діяльність", статей 11, 52 Закону України "Про виконавче провадження". Даною постановою накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках, що відкриті або будуть відкриті боржником в банківських установах, у тому числі, але не зокрема на наступних рахунках: код фінансової установи: 300023, назва фінансової установи: ПАТ "УКРСОЦБАНК", номер рахунку: 6921 /а. с. 9-18/.

Позивач стверджує, що при винесення вказаної постанови та накладення арешту на рахунки він довідався 24 червня 2015 року в приміщенні ПАТ "УКРСОЦБАНК", і 01 липня 2015 року ВАТ Бурова компанія "Букрос" в межах десятиденного строку, передбаченого статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України, звернувся до суду.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положень статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, яке полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації.

Частиною другою статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, об'єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Згідно частини четвертої статті 57 вище вказаного закону, копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В матеріалах справи відсутні докази виконання державним виконавцем вимог статті 57 Закону щодо направлення позивачу як боржнику у зведеному виконавчому провадженні постанови про арешт коштів боржника від 10 червня 2015 року ЗВП 39211238; позивач стверджує, що ним постанова не отримувалася; відповідач жодних доказів на спростування цього твердження не надав.

Відповідно до положень частини 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII, в редакції станом на 29.06.2005 року, час порушення справи про банкрутство Позивача, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 37 Закону України "Про Виконавче провадження", виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII, в редакції станом на 29.06.2005 року,-

"Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Копії зазначених заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майном.

2. Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає."

Судом встановлено, що на час розгляду справи Господарським судом Полтавської області розглядається справа про визнання банкрутом ВАТ "Бурової компанії "Букрос" (справа № 18/257) /том 2 а. с. 17/. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22 жовтня - 24 жовтня 2008 року затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ "Бурової компанії "Букрос". Більшість вимог стягувачів за виконавчими провадженнями, об'єднаними у зведене виконавче провадження ЗВП 39211238, до реєстру включені не були.

Представник позивача, наголошує на тому, що підприємством вживаються всі можливі заходи для відновлення платоспроможності, а накладення арешту на кошти боржника відповідно до постанови від 10 червня 2015 року блокує роботу та суттєво ускладнює процес відновлення платоспроможності.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, обов'язок щодо доказування правомірності спірної постанови покладено на відповідача у справі - ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області.

В даному випадку відповідач не довів правомірність постанови про арешт коштів боржника від 10 червня 2015 року ЗВП 39211238.

Оскільки, спірна постанова є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до повноважень суду, встановлених частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог: визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області про арешт коштів боржника від 10 червня 2015 року ЗВП 39211238.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення спірної постанови, то суд вважає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки такі дії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків, правові наслідки для позивача створює саме постанова про арешт коштів боржника від 10 червня 2015 року ЗВП 39211238.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У даному випадку позивач довів суду, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування постанови - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про арешт коштів боржника від 10 червня 2015 року (зведене виконавче провадження ЗВП 39211238).

Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 36 грн. 54 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 17 липня 2015 року.

Суддя С.А. Іваненко