Справа № 202/3746/15-а(2-а/202/93/2015)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2015 рокусправа № 202/3746/15-а(2-а/202/93/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом; визнати протиправним та скасувати рішення комісії по вирішенню питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій в управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська №9151/05/40 від 19.09.2014 р.; зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи період роботи позивача на посадах державного службовця, а саме: з 27.08.1992 р. по 31.03.1993 р секретаря судового засідання.; з 01.04.1993 р. по 29.02.1996 р. судового розпорядника; з 01.03.1996 по 05.05.1997 р. старшого судового виконавця; з 01.11.2010 р. по 31.12.2013 р. відпустку по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку та призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 04.09.2014 року у розмірі 70 відсотків від заробітної плати.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом; визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська №9151/05/40 від 19.09.2014 р., яким ОСОБА_1 відмовлено в зарахуванні до стажу, що дає право на пенсію час роботи на посадах: секретаря судового засідання Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з 27.08.1992 р. по 31.03.1993 р.; судового розпорядника Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з01.04.1993 р. по 29.02.1996 р.; старшого судового виконавця при Магдалинівському районному суді Дніпропетровської області з 01.03.1996 р. по 05.05.1997 р. та відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років за період з 22.11.2010 р. по 14.12.2013 р.; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» період роботи на посадах: секретаря судового засідання Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з 27.08.1992 р. по 31.03.1993 р.; судового розпорядника Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з 01.04.1993 р. по 29.02.1996 р.; старшого судового виконавця при Магдалинівському районному суді Дніпропетровської області з 01.03.1996 р. по 05.05.1997 р. та відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років за період з 22.11.2010 р. по 14.12.2013 р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області.

04 вересня 2014 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Листом №9151/05/40 від 19.09.2014 р. управління пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровську повідомило про відмову в призначенні пенсії, зазначивши, що за наданими документами стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років складає 14 років 1 місяць (у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих - 14 років 1 місяць).

До стажу вислуги років не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 на посадах державного службовця (4 роки 8 місяців 10 днів), а саме: з 27.08.1992 р. по 31.03.1993 р. секретарем судового засідання; з 01.04.1993 р. по 29.02.1996 р. судовим розпорядником; з 01.03.1996 по 05.05.1997 р. старшим судовим виконавцем, оскільки у зазначений період роботи позивач не мав вищої юридичної освіти.

Також до стажу вислуги років не зараховано період відпустки по догляду за дитиною ( з 01.11.2010 р. по 31.12.2013 р.), так як згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» до стажу, який дає право на пенсію за вислугою років зараховується частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про прокуратуру» не містить посилань щодо наявності чи відсутності вищої освіти у державного службовця при призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до вказаного Закону.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців.

Згідно ч.5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Таким чином, з наведеного вбачається, що право на пенсійне забезпечення за вислугу років у прокурорів виникає за наявності певної вислуги років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів (залежить від періоду звернення за призначенням пенсії). Також законодавцем чітко визначено перелік посад, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», до якого, зокрема, відноситься час роботи на посадах державних службовців, але за наявності вищої юридичної освіти.

Так, згідно ст.29 Закону України «Про освіту», що діяв на момент спірних відносин, структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; самоосвіту.

Статтею 30 цього Закону встановлені освітні рівні, зокрема, повна вища освіта.

Згідно ст.1 Закону України «Про вищу освіту», що діяв на момент спірних відносин, вища освіта - рівень освіти, який здобувається особою у вищому навчальному закладі в результаті послідовного, системного та цілеспрямованого процесу засвоєння змісту навчання, який ґрунтується на повній загальній середній освіті й завершується здобуттям певної кваліфікації за підсумками державної атестації.

Вищий навчальний заклад - освітній, освітньо-науковий заклад, який заснований і діє відповідно до законодавства про освіту, реалізує відповідно до наданої ліцензії освітньо-професійні програми вищої освіти за певними освітніми та освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечує навчання, виховання та професійну підготовку осіб відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей та нормативних вимог у галузі вищої освіти, а також здійснює наукову та науково-технічну діяльність.

Згідно ч.1, 2 статті 28 Закону України «Про вищу освіту» освітня діяльність на території України здійснюється вищими навчальними закладами на підставі ліцензій, які видаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За результатами акредитації напрямів, спеціальностей та вищих навчальних закладів видаються сертифікати у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3,4 ст.7 Закону України «Про вищу освіту» повна вища освіта - освітній рівень вищої освіти особи, який характеризує сформованість її інтелектуальних якостей, що визначають розвиток особи як особистості і є достатніми для здобуття нею кваліфікацій за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра.

Вищу освіту мають особи, які завершили навчання у вищих навчальних закладах, успішно пройшли державну атестацію відповідно до стандартів вищої освіти і отримали відповідний документ про вищу освіту державного зразка.

З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_1 отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста лише у 2000 році, закінчивши Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого (диплом серії НОМЕР_1), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про зарахування до стажу роботи за вислугу років період роботи позивача на посадах державного службовця задоволенню не підлягають.

Період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років судом першої інстанції зараховано обґрунтовано, проте застосування аналогії закону колегія суддів вважає безпідставною у зв'язку з унормованістю даного питання чинним законодавством.

Отже, стаж роботи, що дає право позивачу на пенсію за вислугою років є недостатнім.

Питання щодо обґрунтованості поновлення судом першої інстанції строку звернення до суду управлінням Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська не порушувалось, тому суд апеляційної інстанції не надавав цьому питанню оцінку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нового рішення у справі Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська - задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

В повному обсязі постанова виготовлена 03.08.2015 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим