Справа № 2а-4381/10/0970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2012-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2012 р. Справа № 7031/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Клюби В. В., Дяковича В. П.;

за участю секретаря судового засідання Дяківнич Г. Й.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Долинської обєднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2011 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Долинської обєднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2010 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Долинської обєднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 06 грудня 2010 року форми «В1» про зменшення сум бюджетного відшкодування з ПДВ за червень 2008 року всього у розмірі 261240,0 грн., № /0 від 06 грудня 2010 року, форми «В1»про зменшення сум бюджетного відшкодування з ПДВ за липень 2008 року всього у розмірі 82516,0 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що Долинською обєднаною державною податковою інспекцією в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку і складено акт за № 3654/171/НОМЕР_1 від 30 листопада 2010 року відповідно до висновків якого позивачем завищено суму податкового кредиту за червень 2008 року на суму 261239,00 грн. та липень 2008 року на суму 82516,00 грн. податку на додану вартість, що сплачений ним при придбанні транспортних засобів та запчастин до них. На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06.12.2010 року за № /0 та за № /0, якими зменшено розмір бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на загальну суму 343 756 грн. відповідно. Позивач вказує, що в акті перевірки, на який посилається Долинська ОДПІ в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях, зазначено, що Калуським ВРЕВ при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області, встановлено, що транспортні засоби зареєстровані в МРЕВ на фізичну особу ОСОБА_1, а не на субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, але згідно з чинним законодавством реєстрація транспортних засобів на фізичних осіб-підприємців не передбачена, а тому реєстрація проводиться на фізичних осіб.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2011 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсними та скасовано податкові повідомлення-рішення за № /0 від 06 грудня 2010 року, № /0 від 06 грудня 2010 року.

Зазначену постанову мотивовано тим, ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва № 65930756 з 16 січня 2004 року зареєстрований як платник податку на додану вартість. Наявність у позивача податкової накладної, виданої йому продавцем й оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, а також сплата продавцю вартості товару з ПДВ, є достатніми підставами для виникнення права на податковий кредит, а при ввезенні транспортних засобів на територію України у вантажно-митних деклараціях по кожному з цих засобів одержувачем вказано ОСОБА_1 як приватного підприємця і використання вищезгаданих транспортних засобів у господарській діяльності позивача підтверджується ліцензією серії АВ за № 337014 виданої 08 червня 2007 року, основним видом господарської діяльності позивача є надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі). Факт придбання автомобільних запчастин для здійснення саме господарської діяльності підтверджується тим, що запчастини призначені для ремонту вантажних транспортних засобів позивача, які використовуються у його власній господарській діяльності, та є складовими частинами цих транспортних засобів.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Долинською обєднаною державною податковою інспекцією в Івано-Франківській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позивачем порушено п.п. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97 «Про податок на додану вартість».

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення такої.

Встановлено, що працівниками Долинської ОДПІ в Івано-Франківській області проведено невиїзну документальну позапланову перевірку субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника по декларації за травень та червень 2008 року. За її результатами виявлені порушення п.п. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97 «Про податок на додану вартість», які зафіксовані в акті перевірки за № 3654/171/НОМЕР_1 від 30 листопада 2010 року.

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06.12.2010 року за № /0 та за № /0, якими зменшено розмір бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на загальну суму 343 756 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Здійснивши перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що між позивачем та «TRAXIM B.V.»було укладено контракт від 23 січня 2008 року, згідно з яким ПП ОСОБА_1 придбав два нові тягачі DAF XF 105 та які були ввезені в Україну відповідно до вантажно-митних декларацій за № 206000004/8/000242 та № 206000004/8/000243 від 07 травня 2008 року, внаслідок чого сплачено ПДВ митному органу в сумі 261 239,52 грн. Також між тими ж сторонами був контракт за № 02/8 від 14 лютого 2008 року, згідно з яким позивач придбав два напівпричепи «KOGEL» тип S24. Даний товар ввезено на територію України згідно вантажно-митних декларацій за № 206000004/8/000663 та № 206000004/8/000664, в результаті чого митним органам сплачено ПДВ в розмірі 80 216, 42 грн.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредити складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст..8-1 цього ж Закону, протягом такого звітного періоду у звязку, зокрема, з придбанням товарів з метою їх подальшого використанням оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків.

Згідно з п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п. 1.8. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»бюджетне відшкодування це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених Законом.

Підставою для нарахування податкового кредиту є податкові накладні, які згідно з п.п. 7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»засвідчують факти придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Також згідно з п.п. 7.2.7 п.7.2 ст. 7 Закону у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту є також і вантажно-митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість.

Відповідно до п. п. 7.4.5 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. п. 7.2.6 цього Закону)

Згідно із п. п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва № 65930756 з 16.01.2004 року зареєстрований як платник податку на додану вартість, дане свідоцтво видане ДПІ в м. Івано-Франківську на бланку НБ № 162731.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вантажно-митні декларації № 206000004/8/000242 та 206000004/8/000243 від 07 травня 2008 року, № 206000004/8/000663 та № 206000004/8/000664 від 27 червня 2008 року і податкові накладні № 211 від 19 квітня 2008 року, №№ 303,0302, 0000050 від 28 травня 2008 року, № G837202489, 380/260400 від 31 травня 2008 року, № /5 від 15 травня 2008 року, № 2743 від 27 червня 2008 року, № НОМЕР_2 від 21 червня 2008 року, № 236 від 10 червня 2008 року, № 317 від 06 червня 2008 року, № 00000577 від 03 червня 2008 року, № G837904897 від 30 червня 2008 року, видані ОСОБА_1 його контрагентами за придбані товари, відповідають вимогам чинного законодавства, тобто всі суми сплачених податків є підтверджені відповідно до вимог Закону України «Про податок на додану вартість».

Щодо податкових накладних, виданих ПП ОСОБА_1 за придбані автомобільні запчастини, то вказаний у податкових накладних номер свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ, який є покупцем, повністю відповідає номеру свідоцтва, яке видане ОСОБА_1

(№ 65930756).

Використання вищезгаданих транспортних засобів у господарській діяльності позивача підтверджується ліцензією серії АВ за № 337014 виданої 08 червня 2007 року, основним видом господарської діяльності позивача є надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі).

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги твердження податкового органу про те, що до податкового кредиту приватного підприємця може бути включений податок на додану вартість по транспортних засобах, зареєстрованих лише на субєкта господарювання, а не на фізичну особу, виходячи з наступного.

Згідно п. 6 Порядку реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів і мопедів, затверджених Постановою КМУ № 1388 від 07 вересня 1998 року транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Оскільки ПП ОСОБА_1 не має статусу юридичної особи, то згідно з вищевказаним Порядком транспортні засоби повинні реєструватись за позивачем як за фізичною особою, незалежно від того чи займався останній підприємницькою діяльністю. Проте, використання транспортних засобів і придбання їх саме ПП ОСОБА_1 підтверджується вантажно-митними деклараціями по кожному спірному транспортному засобу, у відповідних графах якого зазначено, що одержувачем транспортних засобів є приватний підприємець ОСОБА_1, а не фізична особа ОСОБА_1 Крім того, позивач зареєстрований Івано-франківською митницею як субєкт зовнішньо-економічної діяльності, про що свідчить облікова картка № 20600/3/2004/001348.

Також слід зазначити, що згідно зі ст. 52 та ст.128 Господарського Кодексу України, не передбачається відокремлення майна, що використовується фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, від усього належного такій фізичній особі майна.

Аналізуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість податкових повідомлень-рішень органів ДПІ та безпідставність зменшення суми бюджетного відшкодування, оскільки даний факт підтверджується достатньою кількістю наявних в матеріалах справи належних та допустимих доказів, а саме наявністю вантажно-митних декларацій, податкових накладних та ліцензії, змісту укладених контрактів та свідоцтва про державну реєстрацію транспортних засобів.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Долинської обєднаної державної податкової інспекції у Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2011 року в справі № 2а-4381/10/0970 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: В. В. Клюба

ОСОБА_2

Ухвалу складено в повному обсязі 15 серпня 2012 року