Справа № 750/4144/15-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №750/4144/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Рахманкулової І.П.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

10 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Оксененка О.М.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєва Олександра Вячеславовича, про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.04.2015 у ВП №39389875,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєва Олександра Вячеславовича, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.04.2015 у ВП №39389875.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 травня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2010 р. у справі №2-а-63/10 задоволено частково позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова, визнані протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, зобов'язано здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 03.08.2008 по 31.12.2009 у розмірах відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням виплачених сум.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 02 серпня 2011 р. у справі №22а-9405/2011 змінено постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2010 р. шляхом виключення кінцевої дати, по яку Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова необхідно зробити перерахунок та виплату пенсії.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 року у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» (заява позивача №1270/12 та 249 інших заяв), зокрема:

- оголошено прийнятними скарги заявників, наведені у Додатку 3 (в тому числі скарга ОСОБА_2.), за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг, а решту скарг у заявах - неприйнятною (п. 4);

- постановлено, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (п. 5);

- постановлено, що було порушення статті 13 Конвенції (п. 6).

- постановлено, що:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач мас виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Згідно додатку 3 до вказаного рішення, держава повинна виконати постанову національного суду, зокрема, Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2010 р. у справі №2-а-63/10.

07.05.2012 старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження №39389875 з виконання рішення Європейського суду з прав людини №1270/12.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим О.В. закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №1270/12, оскільки рішення суду виконано у повному обсязі; грошові кошти перераховані стягувачу платіжними дорученнями Міністерства юстиції України від 08.10.2013 №3989 у розмірі 21696,20 грн (еквівалент 2000 євро як заподіяна шкода), від 20.06.2014 №854 у розмірі 55585,21 грн (заборгованість за рішенням національного суду), від 16.09.2014 №5475 у розмірі 1365,64 грн (пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини).

Вважаючи протиправною вказану постанову, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення (остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно положень статті 11 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи платіжними дорученнями Міністерства юстиції України від 08.10.2013 №3989 у розмірі 21696,20 грн (еквівалент 2000 євро як заподіяна шкода), від 20.06.2014 №854 у розмірі 55585,21 грн (заборгованість за рішенням національного суду), від 16.09.2014 №5475 у розмірі 1365,64 грн (пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини).

Згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позивач не заперечує отримання вказаних сум на виконання рішення Європейського суду з прав людини, проте, позивач не згоден з тим, що з 22.07.2011 йому виплачується пенсія у іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому листі Апеляційного суду Чернігівської області від 29.01.2010, а тому вважає, що рішення національного суду виконане не в повному обсязі і підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Не приймаю до уваги посилання позивача на вказані обставини суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно статті 63 вказаного Закону фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 19 грудня 1991 року №2001-XII, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам II групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно частини четвертої статті 54 Закону в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року №230/96-ВР, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Такі редакції Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» існують після визнання неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 змін, внесених підпунктами 12, 15 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-VI.

Разом з тим, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

Пунктом 7 частини I зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На реалізацію наведеного положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України 06 липня 2011 прийнята Постанова № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, Верховна Рада України доповнивши пунктом 4 Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджету України на 2011 рік» визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Зазначене також констатовано в Рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, яким визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року №2857-VI з наступними змінами.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, розмірі пенсій, що визначені в статтях 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягали застосуванню до 22.07.2011.

Колегія суддів також враховує висновок Європейського суду з прав людини у справі за заявою Великоди Н.В. проти України (заява №43331/12), у якій заявниця скаржилася на невиконання рішення, яким управління ПФУ було зобов'язане здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008 року відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Так, у пункті 28 ухвали суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 12.08.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: О.М. Оксененко

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Оксененко О.М.

Губська Л.В.