Справа № 814/381/15
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/381/15

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Танасогло Т.М.,

суддів Бойка А.В.,

Яковлєва О.В.,

при секретарі Щербак І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2009 року Державна податкова інспекція м. Миколаєва Головного управління (далі ДПІ м. Миколаєва ГУ) Міндоходів у Миколаївській області відповідно до уточнених позовних вимог звернулась до суду з позовом до Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку про стягнення податкового боргу з податку з власників транспортних засобів у сумі 1 192 грн. 21 коп.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року адміністративний позов - задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Миколаївський зональний відділ Військової служби перебуває на обліку як платник податків Державній податковій інспекції у Центральному районі м. Миколаєва.

Відповідачем до податкового органу подано розрахунок суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів з самостійно визначеною сумою податку до сплати за ІІІ та IV квартали 2008 року в розмірі 1 058 грн., однак у встановлені законом строки податок не сплачено. Відповідачу також було нараховано пеню у розмірі 134,21 грн. за несвоєчасне перерахування самостійно узгодженої суми податкового зобов`язання.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що несплачену відповідачем суму узгодженого податкового зобов`язання зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів необхідно стягнути.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, Закон України «Про систему оподаткування», Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів», Закон України «Про збройні сили України».

В апеляційній скарзі Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку вказується, що рішення суду першої інстанції є неправильним, з посиланням на помилкове подання ним до податкового органу відомостей про податкове зобов`язання зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та звільнення від сплати податків на підставі Закону України «Про збройні Сили України», тому постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) на відповідача як на платника податків було покладено обов`язок подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов`язкових платежів), сплачувати належні суми податків і зборів (обов`язкових платежів) у встановлені законом терміни.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем до податкового органу подано розрахунок суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів з самостійно визначеною сумою податку до сплати за ІІІ та IV квартали 2008 року в розмірі 1 058 грн., однак у встановлені законом строки податок не сплачено.

Згідно ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за несвоєчасне перерахування самостійно узгодженої суми податкового зобов`язання відповідачу було нарахована пеня у розмірі 134,21 грн.

Статтею 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» (чинного на час виникнення спірних відносин) передбачено, що платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які згідно ст. 2 цього Закону є об`єктами оподаткування.

Статтею 4 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» встановлено пільги зі сплати такого податку та визначено вичерпне коло осіб, які звільняються від його сплати. Військових частин та установ Збройних Сил України у цьому переліку немає.

Разом з цим, колегія суддів наголошує, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збройні Сили України» від 05 жовтня 2000 року №2019-ІІІ останній було викладено в новій редакції та доповнено новими статтями. Так, ст. 14, якою встановлено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків.

Таким чином, на час виникнення спору були чинними редакції двох законів, які неоднаково регулювали правовідносини, що виникали зі сплати податку, зокрема військовими частинами.

Однак, принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов`язки і відповідальність платників визначає Закон України «Про систему оподаткування».

Відповідно ст. 1 Закон України «Про систему оподаткування» встановлення і скасування податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування.

Цією нормою також передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов`язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Враховуючи зазначене, а також те, що Закон України «Про збройні сили України» не є законом про оподаткування, а визначає функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними, військова частина як власник транспортних засобів повинна сплачувати відповідний податок.

Згідно п.1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов`язання - зобов`язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Зобов`язання зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів виникло у відповідача на підставі Закону України «Про податок з власників транспортних засобів», а отже стягнення заборгованості з вказаного податку провадиться у порядку, встановленому Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання в установлені вищевказаним Законом строки, то ця сума визнається сумою податкового боргу, внаслідок чого до платника податків застосовуються заходи щодо стягнення боргу.

Відповідно п.1.3 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» Податковий борг - це податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене в установлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого зобов`язання.

Тобто, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов`язання протягом установленого строку.

Порядок погашення податкового боргу регулюється нормами ст.ст. 6-15 вищевказаного Закону. При цьому, ці норми не передбачають зупинення процедур погашення, у тому числі примусового стягнення податкового боргу в разі оскарження платником податків до суду раніше узгодженої суми податкового зобов`язання.

Згідно пп.10.1.1 п.10.1 ст. 10 зазначеного Закону стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги.

Таким чином, право на звернення контролюючого органу із позовом про стягнення податкового боргу виникає саме після настання зазначених у п.6.2.4 п.6.2 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» обставин з урахуванням строку, передбаченого пп.10.1.1 п.10.1 ст. 10 вказаного Закону.

Колегія суддів зазначає, що з корінців першої та другої податкової вимоги від 16 квітня 2008 року №1/293 та 21 травня 2008 року№2/488 вбачається отримання їх відповідачем (а.с.118).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не сплачено суму узгодженого податкового зобов`язання зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Крім того, слід зазначити, що апелянт у відповідності до ч.6 ст. 187 КАС України та Закону України «Про судовий збір» зобов`язаний сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції до Одеського апеляційного адміністративного суду в розмірі 913,50 грн., однак Миколаївський зональний відділ військової служби правопорядку цього не здійснив, тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з апелянта відповідну суму на користь Держави.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку несплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 913 гривні 50 копійок на рахунок №1008, отримувач: УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030001, , банк отримувач: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі (після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції).

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв