Справа № 802/627/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/627/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

12 серпня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача: Іскри С.М.

представника відповідача: Мельник Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м.Ладижині Вінницької області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління державного казначейства України у місті Ладижин Вінницької області до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та скасування постанови вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

УДКСУ у м.Ладижині звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяни Петрівни про визнання дій неправомірними та скасування постанови. Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяною Петрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46539843 з виконання постанови відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 26 листопада 2014 року про стягнення з управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області штрафу в розмірі 680 грн. Вважаючи рішення неправомірним, просили визнати постанову протиправною та скасувати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача (апелянта) апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року скасувати, дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав у повному обсязі, проти її задоволення заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяною Петрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45483056 п. 2 якої, боржнику надано термін до 25 листопада 2014 року самостійно виконати рішення суду.

26 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяною Петрівною виноситься постанова про накладення штрафу на управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області у розмірі 680 грн. 00 коп. за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

13 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяною Петрівною виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження № 45483056 (а.с. 7) щодо примусового виконання виконавчого листа № 802/1562/14-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 05 листопада 2014 року, а постанову про накладення штрафу від 26 листопада 2014 року виділено в окреме провадження.

14 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяною Петрівною виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження № 46539843 щодо стягнення з управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп. (а.с. 6).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частин 1, 2 статті 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (частина 1 статті 6 Закону).

Згідно частини 1, абзацу 2 частини 2 статті 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1, пункту 7 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Судом першої інстанції встановлено, що державним виконавцем у зв'язку з невиконанням боржником у наданий строк для самостійного виконання виконавчого листа, винесено постанову про відкриття провадження № 45483056 про стягнення з управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп.

Постанова про накладення штрафу ВП № 45483056 від 26 листопада 2014 року оскаржена позивачем в судовому порядку. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову (залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року). Таким чином, постанова управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про стягнення з штрафу від 26 листопада 2014 року, на підставі якої прийнято оскаржувану у даній справі постанову, є правомірною (законною).

Пунктом 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню, у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 75 вищевказаного закону встановлено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 89 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Із змісту наведеної правової норми слідує, що штраф на боржника - юридичну особу накладається за невиконання у встановлений державним виконавцем строк рішення за умови відсутності поважних причин такого невиконання.

Стосовно доводів позивача про те, що порядок стягнення коштів за виконавчими документами з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються виключно органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року, суд першої інстанції обґрунтовано врахував наступне.

У своїй діяльності державний виконавець керується Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року.

Пунктом 8.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, визначено, що після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій, штрафи не стягнуто, державний виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно.

Враховуючи зміст оскаржуваної постанови, наведені вище положення чинного законодавства, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяна Петрівна при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження № 46539843 від 14 лютого 2015 року діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м.Ладижині Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 17 серпня 2015 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.