Справа № 22-ц-3000
Суддя: Семеній Л. І.
Дата ухвалення: 2010-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-ц-3000 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Семеній Л.І.

суддів Кононенко О.Ю., Хвостика С.Г.,

з участю секретаря судового засідання Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області

на постанову Середино-Будського районного суду Сумської області від 10 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги та поновлення пропущеного строку для звернення до суду,

в с т а н о в и л а:

Постановою Середино-Будського районного суду Сумської області від 10 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області, посилаючись на незаконність та необґрунтованість прийнятого судом рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати в частині покладеного на управління зобовязання здійснити перерахунок пенсії позивачу, а в іншій частині постанову просить залишити без змін.

В апеляційній скарзі зазначає, що місцевим судом невірно застосовано положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не враховано відсутність механізму реалізації положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зазначає, що суд порушив норми матеріального права, не застосувавши положення ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Крім того, позивачем порушено строк звернення до адміністративного суду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Апеляційна скарга подана згідно з вимогами КАС України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1691-VІ від 18 лютого 2010 року, який набрав чинності 10 березня 2010 року, апеляційні скарги, за якими провадження не відкрито, передаються до відповідних апеляційних судів для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи постанову та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно застосував положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» із врахуванням рішень Конституційного суду України від 09 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року при визначені періодів виплат, за які управління Пенсійного фонду мало обовязок нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії позивача.

Також судом першої інстанції вірно встановлено відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про відмову у задоволенні позову через порушення позивачем строку звернення до суду.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус дитини війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п. 12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, дія цієї норми була зупинена, а тому не підлягала застосуванню.

На підставі рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року та приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України, управління Пенсійного фонду з 22 травня 2008 року повинно було діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на те, що з 22 травня 2008 року постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року визначені інші розміри надбавки до пенсії особам, які мають статус «дитина війни», оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти мають відповідати Конституції України та законам України, в а разі їх невідповідності мають застосовуватися відповідні положення, закріплені в законі.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що управління Пенсійного фонду як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог зазначеної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Крім того, колегія суддів, вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність механізму та коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність механізму та коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України та зазначеною нормою Закону. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню Пенсійного фонду для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Безпідставними є також посилання відповідача на відсутність правових підстав для стягнення державної соціальної підтримки дітей війни з коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд першої інстанції не приймав постанову про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього, як і не присуджував стягнення судових витрат саме з управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області.

Суд першої інстанції вірно зясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали обєктивну оцінку та не спростовують його висновків.

В апеляційній скарзі не наведено обставин та доказів, які б ставили під сумнів законність постанови місцевого суду.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304-1, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області відхилити.

Постанову Середино-Будського районного суду Сумської області від 10 грудня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала остаточна і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді