Справа № 667/2931/15-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 р. Справа № 667/2931/15-а

Категорія: 10.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Черниш О.Л.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко Л.П.
судді -Запорожана Д.В.
судді -Коваля М.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 травня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління праці та соціального захисту населення Комсомольської районної у м. Херсоні ради про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення (далі УПСЗН) Комсомольської районної у м. Херсоні ради про:

- визнання протиправними дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»;

- зобов'язання здійснити перерахунок та виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року включно відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»;

- стягнення судових витрат.

Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 травня 2015 року. відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач перебуває на обліку в УПСЗН Комсомольської районної у місті Херсоні ради і отримує державну допомогу при народженні дитини.

21.01.2015 року позивач звернулась до управління із заявою про нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 01.12.2014 року у розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму встановленого законом, як застрахованій особі на підставі ст.43 Закону № 2240-ІІІ.

Управління листом від 23.01.2015 року №02-168/8 відмовило позивачу у призначені вказаного виду допомоги, роз'яснивши, що 27.03.2014 року прийнято Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», який набирає чинності 01.07.2014 року, а із Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (Закон №2240-ІІІ) виключено статті 40-44.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача за призначенням допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, як застрахованій особі на підставі ст. 43 Закону №2240-ІІІ, вказана стаття була виключена з цього Закону; Законом чи іншим нормативним актом не було передбачено призначення допомоги за минулий час, коли норма закону була чинною, а тому в управління не було правових підстав для призначення позивачеві допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв'язку з чим в задоволенні позову належить відмовити.

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В Постанові Верховного Суду України від 08 жовтня 2013 року у справі №21-268а13 зазначено: «До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом №2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13), та Законом №2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону №2240-III було передбачено, що допомога надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд), але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Станом на 1 січня 2008 року також діяли Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (далі - Порядок-1), та Порядок призначення і виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особам, застрахованим в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2007 року №13 (далі - Порядок-2).

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №107-VI були внесені відповідні зміни до Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III. Зокрема, згідно зі змінами, внесеними до статті 13 Закону №2811-ХІІ, дію цього Закону поширено на всіх осіб, які є учасниками правовідносин, пов'язаних із виплатою допомоги, а згідно зі змінами, внесеними до статті 15 та пункту 3 Прикінцевих положень цього Закону, встановлено розмір допомоги та алгоритм її визначення у 2008-2010 роках. Водночас із Закону №2240-III було, зокрема, виключено статтю 43. Пункт 2 розділу ІІІ Закону №107-VI передбачав, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Кабінет Міністрів України постановою від 22 лютого 2008 року №57 «Питання призначення і виплати допомоги сім'ям з дітьми» визнав таким, що втратив чинність, Порядок-2 та вніс зміни до Порядку-1, уніфікувавши у ньому умови призначення та виплати допомоги застрахованим та не застрахованим у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особам.

Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону №107-VI, у тому числі й пункт 25 розділу II зазначеного Закону, згідно з яким із Закону №2240-III, зокрема, було виключено статтю 43.

Таким чином, з часу проголошення Конституційним Судом України Рішення №10-рп/2008 відновили свою дію положення статті 43 Закону №2240-III, а з 1 січня 2009 року відновили свою дію попередні редакції статей 13, 15 та пункту 3 Прикінцевих положень Закону №2811-ХІІ, які діяли до внесення до них змін Законом №107-VІ.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що у 2008 році внаслідок більш пізнього введення в дію загальної норми, яка визначала розмір допомоги (стаття 15 Закону №2811-ХІІ в редакції Закону №107-VI), у законодавстві виникла складна колізія через збіг темпоральної (часової) та змістової колізій, оскільки з 22 травня 2008 року на відносини щодо виплати допомоги особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, поширювалися норми законів №2240-III та №2811-ХІІ. Долаючи зазначену колізію норм законів, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що пріоритетними у застосуванні до відносин щодо виплати допомоги такій особі є норми спеціального закону, яким є Закон №2240-ІІІ, хоча положення останнього (статті 43) і прийнято у часі раніше».

Таким чином, згідно в висновками Верховного Суду України, особа, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, має право на отримання допомоги відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», якою передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач як особа, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, вимагає у відповідача здійснення перерахунку та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», оскільки така допомога була виплачена їй у меншому розмірі.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» втратив чинність з 01 січня 2015 року, проте був чинним у період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що додаткова вимога апеляційної скарги (яка не була заявлена під час розгляду справи в суді першої інстанції) про визначення конкретної суми допомоги не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 до УПСЗН Комсомольської районної у м. Херсоні ради про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином на користь ОСОБА_4 повинні бути відшкодовані судові витрати, понесені при сплаті судового збору в розмірі 109 грн. 62 коп.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.3, п.4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 травня 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_4.

Визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Комсомольської районної у м. Херсоні ради щодо відмови ОСОБА_4 у нарахуванні та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Комсомольської районної у м. Херсоні ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», з урахуванням вже виплачених ОСОБА_4 сум допомоги за цей період.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 судові витрати, понесені при сплаті судового збору в розмірі 109 грн. 62 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: М.П. Коваль