Справа № 2а-1870/4338/11
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2011-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2011 р. Справа № 2a-1870/4338/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп'яненка О.В.

за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,

представників позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2

прокурора Дубової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року за наслідками якої 09 червня 2011 року винесено два повідомлення-рішення, якими визначено зобовязання позивача з податку на доходи фізичних осіб в сумі 50722 грн. 12 коп. та зобовязання з податку на додану вартість в сумі 3561 грн. 46 коп. основного платежу та 890 грн. 36 коп. штрафних (фінансових) санкцій. Вважає зазначені рішення безпідставними та такими, що суперечать діючому законодавству.

На перевірку надавались акти звірок розрахунків з контрагентами, але відомості про дебіторську та кредиторську заборгованість, вказані відповідачем в акті, не відповідають цим актам звірки. За якими саме документами ці відомості встановлені в акті не вказано. Відповідачем не вірно визначено валовий дохід позивача. Відповідно до вимог Декрету "Про прибутковий податок з громадян" оподатковуваним доходом є різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з отриманням доходу, тобто мається на увазі виручка у грошовій та натуральній формі. Відповідач визначає оподатковуваний дохід за власним методом, не передбаченим ніякими нормативними актами, як суму дебіторської заборгованості станом на 01.01.2010 року та загальної суми реалізованого товару та продукції за мінусом дебіторської заборгованості станом на 01.01.2011 року.

Відповідачем не прийнято до уваги фіскальні чеки, що підтверджують сплату позивачем коштів своїм контрагентам. При цьому відповідач вказує на те, що ці документи не є розрахунковими, оскільки не містять обов'язкових реквізитів. Такі дії вважає протиправними, оскільки правовідносини з цими суб'єктами підтверджуються і іншими документами: накладними, чеками, товарно-транспортними накладними, податковими накладними. Крім того, контрагентами надано додатково прибуткові касові ордери чи товарні чеки, що підтверджують сплату сум. Вказаних у фіскальних чеках, що не прийняті відповідачем до уваги. За наявності сумнівів, відповідач не скористався своїм правом звернутися з запитом до контрагентів.

Відповідач вважає безпідставним включення до витрат амортизаційних відрахувань. При цьому, вказує на те, що позивач як підприємець-фізична особа, не має обов'язку вести бухгалтерський облік, тому лише формує витрати на підставі ст. 5 закону України Про оподаткування прибутку підприємств, але така позиція не відповідає вимога Декрету КМУ Про прибутковий податок з громадян.

В ході перевірки надав відповідачу реєстри отриманих та виданих податкових накладних та податкові накладні, що відповідають реєстру, але відповідачем в акт зазначено, що документи на підтвердження сплати ПДВ не були надані. При цьому відсутні посилання на те, які саме витрати не були підтверджені, хоча невідповідність за наявності реєстру можливо було встановити. Просить скасувати податкові повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала із зазначених підстав. Пояснила, що відповідно до закону валові витрати підтверджуються розрахунковими та іншими документами. Ця вимога відповідачем повністю ігнорується. За наявності документів, що підтверджують правовідносини відповідача з контрагентами, валові витрати зменшуються лише через те, що фіскальні чеки, на думку відповідача, мають не всі необхідні реквізити і не є розрахунковими. Діючими нормативними актами відповідачу не надано права визнавати розрахункові документи недійсними чи скасовувати їх. Крім того, укладеними позивачем договорами передбачено відстрочку платежу, тобто оплата проводилась не в момент отримання товару, що не було враховано відповідачем. Позивач правомірно застосовує амортизацію до своїх основних фондів. Той факт, що млин було придбано ним до реєстрації підприємцем не спростовує такого права. Позивач веде облік балансової вартості основних фондів. Крім того, реєстрація фізичної особи як суб'єкта підприємницької діяльності не створює нового суб'єкта, а лише розширює права та обов'язки фізичної особи. Податковий кредит сформований позивачем відповідає наявним податковим накладним та реєстру податкових накладних. Відповідач вказує , що частина витрат на сплату ПДВ не підтверджена документами, але які саме витрати не підтверджені не зазначає, що є порушенням правил складання актів перевірки. При поданні заперечень на акт перевірки позивач просив вказати які саме витрати відповідач вважає не підтвердженими, але відповіді з цього питання не отримав. Вважає, що висновки відповідача необґрунтовані.

Представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Повідомлення-рішення винесено у відповідності до вимог закону. На перевірку позивачем надано фіскальні чеки, які не містять усіх необхідних реквізитів, тому вони не є розрахунковими документами і на підставі таких документів позивач не мав права формувати валові витрати. Також встановлено, що не усі суми податкового кредиту підтверджені відповідними документами. Позивачем проведено амортизацію майна,яке було ним придбано до реєстрації підприємцем, а тому такі є безпідставними.

Прокурор також просить в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності без утворення юридичної особи (т1, а.с.86-87). В періоді, який перевірявся був платником податку на додану вартість. Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.201 року. За результатами перевірки 09 червня 2011 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким визначено зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 50722 грн. 12 коп.; № НОМЕР_2, яким визначено зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 3561 грн. 46 коп. за основним платежем та 890 грн. 36 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до акту перевірки відповідач вважає безпідставним віднесенням позивачем до складу валових витрат по придбанню товарів в період з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року на суму 7251 грн. 15 коп., за період з 01.01.2010 року по 31.12.20101 року на суму 275333 грн. 84 коп. по взаємовідносинах з ТЗОВ ТД "Західна молочна група", ТОВ "Темп-СВ", ТОВ "Лодіс-Суми", ВКП ТОВ "Торг-Сервіс", ТОВ фірма "Орбіта", ПП "Орхідея Суми", ЗАТ "Вікторія", ПФ "Свіфт", ТОВ Сумипродресурс. Такий висновок відповідачем зроблено на тій підставі, що фіскальні чеки не містили обовязкових реквізитів, а тому ці чеки не можна вважати розрахунковими документами. В звязку з цим валові витрати не підтверджені належними документами. Такі висновки відповідача суд вважає безпідставними. Відповідно до ст.. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26 грудня 1992 року оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств". При обчисленні валового доходу відповідач застосовує метод, який не відповідає поняттю оподатковуваного доходу, що наведено. Так, дохід, що підлягає оподаткуванню визначається як сума дебіторської заборгованості станом на 01.01.2010 року та загальна вартість реалізованого товару за мінусом дебіторської заборгованості станом на 01.01.2011 року. Такі дії відповідача не ґрунтуються на вимогах нормативних актів, якими врегульовано порядок обчислення та сплати податку з доходів фізичних осіб, а тому є протиправними.

Відповідно до ст. 5 п. 5.1, 5.2 закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валовими витрати виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну). Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що законом передбачено можливість підтвердження валових витрат не виключно розрахунковими, як стверджує відповідач, а й іншими документами. Надані до суду позивачем копії фіскальних чеків дійсно не містять найменування та кількість товарів, які оплачуються (т.3 а.с.19-42). Разом з тим, в чеках зазначено, що кошти сплачуються за відстроченим платежем. Договорами поставки з ТОВ "Тепм-СВ", ТОВ "Сумипродресурс", ТОВ "Торгсервіс", ЗАТ "Вікторія", ТОВ "Лодіс-Суми", ПФ "Свіфт" передбачено оплату поставленого товару саме після його поставки (т.1 а.с.123-126,129-132). Крім того, суд вважає, що характер правовідносин позивача з контрагентами, кількість та вартість товарів, придбаних ним, кількість слачених (нарахованих) коштів за поставлений товар можливо визначити за іншими документами. Так, крім зазначених договорів поставки, позивачем ведеться книга облік доходів та витрат, з контрагентами проведено звірку взаємних розрахунків, що відображено в актах, надано на перевірку податкові накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів, квитанції до фіскальних чеків (т.1. а.с.93-169, т.2 а.с. 12-250, т.3 а.с.1-14, 22-42). За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрати, понесені ним на придбання товарів у зазначених вище контрагентів, ці витрати підтверджуються належними документами.

Відповідачем визнано безпідставним нарахування позивачем амортизації на майно, що використовується ним в підприємницькій діяльності. Суд вважає такі висновки протиправними та необґрунтованими, не може погодитись з твердженням відповідача про те, що факт придбання позивачем майна до реєстрації його субєктом підприємницької діяльності позбавляє його права застосовувати амортизацію. Конституцією України ст. 41 закріплено право громадянина України вільно розпоряджатися належним йому на праві власності майном. Статтею 42 закріплено право громадянина на підприємницьку діяльність не заборонену законом. Відповідно до ст. ст. 319, 320 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. З викладеного вбачається, що позивач мав право використовувати майно, яке перебуває у його власності для здійснення підприємницької дільності. Реєстрація фізичної особи субєктом підприємницької діяльності не створює нового субєкта в правовідносинах, не звужує права та не позбавляє фізичну особу прав, що та мала до реєстрації підприємцем, а лише додатково наділяє правами та обовязками, повязаними з веденням підприємницької діяльності. Цивільним кодексом України та жодним з діючих нормативних актів не передбачено створення окремого виду права власності як власність фізичної особи-підприємця та не визначено окремого режиму правового регулювання для такого майна.

Відповідно до ст. 8 п. 8.1 п.п.8.1.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" під терміном "амортизація" основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею. Відповідно до п.п. 8.1.2 амортизації підлягають витрати на: придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення. Підпунктом 8.2.1 встановлено, що під терміном "основні фонди" слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом. Позивачем надано копію акту введення в експлуатацію основних засобів від 17 червня 2003 року та інвентарну картку обліку основних засобів відповідно до якого позивачем введено в експлуатацію млин. (т.1, а.с.170-171). Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач як фізична особа-підприємець не зобовязаний вести податковий облік, але відсутність такого обовязку не позбавляє позивача права на ведення такого обліку. Судом встановлено, що позивачем ведеться облік балансової вартості основних фондів, що не заперечується відповідачем. ОСОБА_4 проводить нарахування амортизації, що відображає у відомостях амортизації основних засобів. (т.1 а.с.172-186). Суд приходить до переконання, що амортизація застосовується позивачем правомірно.

Відповідно до акту перевірки за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 рок позивачем задекларовано податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 413134 грн. Включено до складу податкового кредиту суми, що не підтверджені податковими накладними за червень 2010 року в сумі 23 грн. 28 коп, за серпень 2010 року в сумі 1870 грн. 15 коп. При цьому в акті перевірки відсутні будь-які відомості про те які саме суми сплаченого ПДВ, по відносинах з якими контрагентами не підтверджені податковими накладними. За твердженням представника позивача суми податкового кредиту, відображеного в декларації повністю підтверджуються податковими накладними, які в свою чергу відповідають реєстру отриманих та виданих податкових накладних (т.1 а.с. 188-211, т. 2 а.с.1-250, т.3 а.с. 1-14). В своїх запереченнях на акт перевірки позивач вказував на відсутність посилань в акті на конкретні документи, які відповідач вважає відсутніми,просив вказати такі документи. Суд вважає, що відповідач мав можливість встановити які саме податкові накладні відсутні, оскільки позивачем ведеться реєстр отриманих та виданих податкових накладних, а накладні передавались на перевірку. При розгляді заперечень на акт перевірки відповідачем цього зроблено не було. Не було подано ніяких доказів на підтвердження своїх висновків відповідачем і в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 71 ч. 2 КАС України не доведено правомірності своїх висновків, а повідомлення-рішення, яким визначено збов'язання позивача по податку на додану вартість видано безпідставно.

Керуючись ст. ст. 17, 69-71,76-86, 99-100, 158-160,163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення видані Конотопською міжрайонною державною податковою інспекцією 09 червня 2011 року № НОМЕР_1, яким визначено зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 50722 грн. 12 коп.; № НОМЕР_2, яким визначено зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 3561 грн. 46 коп. за основним платежем та 890 грн. 36 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 3 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя (підпис) О.В. Соп'яненко

З оригіналом згідно

Суддя О.В. Соп'яненко