Справа № 826/15674/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року м. Київ К/800/12918/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - Антощук Л.П., Прохорчук В.І.

відповідача - Кравченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2014

у справі № 826/15674/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 25.06.2014 № , № 000911/2201 та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач у запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну відповідача, у зв'язку із реорганізацією, із Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на правонаступника - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, складено акт № 1145/26-59-22-01/3641392 від 06.06.2014, в якому зафіксовані порушення: пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 141.11 ст. 141, п. 135.1 ст. 135, пп. 138.10.5, п. 138.1, п. 138.4, п. п. 138.6-138.9 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на загальну суму 8 547 700 грн.; п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податку на додану вартість, що відображається в р.24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» Декларації з податку на додану вартість на загальну суму 3 014 513 грн., у т.ч.: за березень 2013 року на суму 329 282 грн., за травень 2013 року на суму 329 282 грн., за червень 2013 року на суму 586 290 грн., за липень 2013 року на суму 1 293 668 грн., за серпень 2013 року на суму 3 014 513 грн.; п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 123.2 ст. 123, п. 1 підрозд. 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість (спеціальний режим оподаткування переробного підприємства) на загальну суму 4 456 460 грн., у т.ч.: за жовтень 2013 року на суму 1 221 683 грн., за листопад 2013 року на суму 640 692 грн., за грудень 2013 року на суму 2 594 085 грн. та завищено суму податку на додану вартість, що відображається в р. 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» Декларації з податку на додану вартість (спеціальний режим оподаткування переробного підприємства) на загальну суму 1 215 282 грн., у т.ч.: за грудень 2013 року на суму 1 215 282 грн.; п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток іноземних юридичних осіб за 4 квартал 2013 року в розмірі 235 523 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 25.06.2014:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 294 404 грн., в т.ч.: 235 523 грн. основного платежу та 58 881 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів);

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 6 684 690 грн., в т.ч.: 4 456 460 грн. основного платежу та 2 228 230 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів);

- № 000911/2201 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 3 014 513 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 12 821 550 грн., в т.ч.: 8 547 700 грн. основного платежу та 4 273 850 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

За результатами адміністративного оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень, було скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.06.2014 № , інші податкові повідомлення-рішення - залишені без змін, що і стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідним позовом.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем відповідно до укладеного договору позики від 01.10.2012 № 01-10/12 від нерезидента засновника ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД (YRATIA HOLDINGS LTD, Кіпр, Нікосія) отримано 10 млн.дол. США, відсоткова ставка - 11 % (поповнення обігових коштів, розрахунки з кредиторами, виплата заробітної плати, закупівля обладнання та сировини) та віднесено до складу рядку 06.4 Декларації «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» суму 1 556 622,20 грн. за 2013 рік.

Також, між ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД (YRATIA HOLDINGS LTD, Кіпр, Нікосія) та позивачем укладено договори про відступлення права вимоги від 02.08.2012 на суму 7 297 364,61 доларів США (59 024 733,61 грн.) та від 10.09.2012 на суму 2 536 529,78 доларів США (20 452 293,26 грн.) за умовами яких, ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД відступив та передав всі права та вигоди щодо боргу позивачу та припинив бути стороною первісних договорів та погодився не мати жодних прав та вимог проти боржників за первісними договорами, а позивач прийняв таке відступлення та передачу, прийняв і погодився бути пов'язаним всіма положеннями та умовами первісних договорів та став стороною первісних договорів.

Рішеннями Господарського суду міста Києва від 19.09.2012 та від 14.11.2012 за позовом ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД до ТОВ «Клуб Сиру» про стягнення сум заборгованості в розмірах 7 297 364,61 доларів США (59 024 733,61 грн.) та 2 536 529,78 доларів США (20 452 293,26 грн.), вирішено стягнути з ТОВ «Клуб Сиру» вищезазначені суми на користь ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД, які було сплачено в повному обсязі в період з 20.09.2013 по 16.10.2013.

Податковий орган дійшов висновку про те, що користування позивачем позикою в період з 01.01 по 31.12.2013 не пов'язано з провадженням господарської діяльності, що призвело до неправомірного віднесення ним до складу фінансових витрат нарахування відсотків за користування позикою в сумі 1 556 622,20 грн. за 2013 рік.

Крім того, в ході перевірки відповідачем було встановлено, що позивач (замовник) мав фінансово-господарські взаємовідносини з ПП «Агентство маркетингових досліджень» (виконавець), які ґрунтувалися на договорі № 59 від 01.03.2013 про надання послуг по просуванню товару, маркетингові дослідження, за умовами якого, виконавець зобов'язувався надати замовнику послуги (проведення фокус-груп, обробка результатів маркетингових досліджень та надання звіту, проведення телефонного опитування респондентів, проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування, визначення відносної динаміки продажу продукції у торговельній мережі, визначення об'єму продажу товарів в торгових точках у кількісному виразі, що приймали участь у дослідженні, визначення об'єкту продажу), а замовник зобов'язувався прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах та у порядку, визначеному договором.

Зазначені операції були відображені позивачем у податковому обліку наступними проводками: Дт рах.902 «Собівартість реалізації», Кт рах.631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»; Дт рах.644 «Податковий кредит», Кт рах.631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»; Дт рах.631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», Кт рах.311 «Поточні рахунки в національній валюті».

На підтвердження виконання умов зазначеного договору, ПП «Агентство маркетингових досліджень» виписано позивачу первинні документи (акти прийому-передачі послуг, податкові накладні).

Усі надані ПП «Агентство маркетингових досліджень» послуги були оплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджено розрахунковими документами.

Однак, на думку відповідача, аналіз актів прийому-передачі послуг не дав можливості встановити та підтвердити факт використання позивачем у власній фінансово-господарській діяльності отриманих від ПП «Агентство маркетингових досліджень» послуг, у зв'язку з тим, що по вказаним актам не вказано, в чому саме полягали виконані роботи, надані послуги, у зв'язку з чим немає можливості довести факт виконання робіт та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача.

Відповідач дійшов висновку, що до складу валових витрат та податкового кредиту віднесені витрати та ПДВ по операціям з отримання послуг від ПП «Агентство маркетингових досліджень», що не пов'язані з використанням в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача; у зв'язку з протиправним віднесенням до податкового кредиту сум ПДВ по операціям з отримання послуг від ПП «Агентство маркетингових досліджень», що не пов'язані з використанням в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, позивачем завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 зазначеного Кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

До складу інших витрат, зокрема, відносяться витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, крім іншого, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів (пп. «г» пп. 138.10.3 п.138.10 п. 138 Кодексу).

При цьому, згідно з пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до п. 141.1 ст. 141 зазначеного Кодексу до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 зазначеного Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Пунктами 2.4 та 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Пунктами 2.15 та 2.16 зазначеного Положення заборонено приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, оформлені належним чином (згідно вимог діючого законодавства України) податкова накладна, розрахункові, платіжні та інші первинні документи (акти здачі-прийняття робіт (надання послуг)), є документами, які є підставою для нарахування податкового кредиту, формування валових витрат підприємства та від'ємного значення ПДВ.

Крім того, як встановлено в судовому порядку, позивач отримав від нерезидента засновника ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД (YRATIA HOLDINGS LTD, Кіпр, Нікосія) позику (відсоткова ставка - 11 %) на поповнення обігових коштів, розрахунки з кредиторами, виплату заробітної плати, закупівля обладнання та сировини за договором позики від 01.10.2012 № 01-10/12 на загальну суму 17 581 791,89 доларів США (140 531 262,60 грн.), які були використані позивачем у власній господарській діяльності на виконання мети, визначеної договором позики, зокрема, на оплату: молочної продукції за договорами поставки та комісії; придбання прав інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір, за торгові марки згідно відповідних договорів; передачу (відчуження) майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за відповідними свідоцтвами України. Усі оплати, здійснені позивачем за відповідними договорам, підтверджуються наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що отримані позивачем за договором позики від 01.10.2012 № 01-10/12 від нерезидента засновника ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД (YRATIA HOLDINGS LTD, Кіпр, Нікосія) грошові кошти були використані ним в межах власної господарської діяльності.

Крім того, ВАТ «Канівський маслосирзавод» та АТ «Світловодське автотранспортне підприємство 13562», що були боржниками за відповідними договорами про відступлення права вимоги, в повному обсязі погасили перед позивачем заборгованість, яка була відступлена ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ на користь позивача, і саме за рахунок якої позивач зміг виконати свої зобов'язання за договорами про відступлення права вимоги за рішеннями Господарського суду міста Києва від 19.09.2012 та від 14.11.2012 перед ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД.

Також, позивач мав договірні відносини з ПП «Агентство маркетингових досліджень» згідно договору № 59 від 01.03.2013 про надання послуг по просуванню товару (маркетингові дослідження), метою укладання якого було отримання від контрагента послуг, які полягають в щомісячному зборі, обробці, підготовці та передачі позивачу інформації наступної: по визначенню об'ємів продаж товарів в торгових точках в кількісному та грошовому вираженні; визначення залишків продукції в магазинах, динаміки продажів; проведення кількісного маркетингового дослідження в форматі польового анкетування (закриті і відкриті питання); проведення телефонного з опитування респондентів; проведення фокус-груп; надання інформації відносно роздрібних цін в роздрібних торгових точках; проведення моніторингу по визначенню кількості фейсів товарної позиції в розрізі торгових точок; дослідження відношення споживачів до найменування торгових марок, до упаковки товару та ін. в торговельній мережі супермаркетів ТОВ «АТБ-МАРКЕТ». На підтвердження виконання умов якого були складені первинні документи (акти прийому-передачі послуг, звіти про виконання робіт (надання послуг) та податкові накладні).

Так, суть робіт та послуг полягала у проведенні різноманітних маркетингових досліджень ринку твердого сиру та вершкового з масла в різних містах України, де реалізовується або планується реалізація продукції під ТМ «Клуб Сиру», що виробляється позивачем. Отримана в ході виконання відповідних робіт та наданих послуг інформація використовувалась позивачем з метою аналізу споживчого ринку твердих сирів та масла вершкового для оперативного прийняття менеджментом позивача управлінських рішень, пов'язаних з раціоналізацією та підвищенням ефективності виробничих, логістичних потужностей та операцій з реалізації продукції позивача в процесі здійснення фінансово-господарської діяльності.

З огляду на викладене, суди дійшли вірного висновку, що придбані позивачем у ПП «Агентство маркетингових досліджень» послуги, фактично по своїй суті є маркетинговими послугами, які безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача та підтверджені належним чином оформленими первинним документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, що спростовує доводи відповідача про невикористання відповідних послуг в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності, покладені, крім іншого, в основу прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Судами обох інстанцій вірно зазначено, що пункт 1 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України містить певні особливості справляння податку на додану вартість юридичними особами, які зареєстровані платниками податку на додану вартість, при здійсненні ними операцій з постачання власної виробленої продукції (молока, молочної сировини, молочних продуктів, м'яса, м'ясопродуктів, іншої продукції переробки тварин (шкур, субпродуктів, м'ясо-кісткового борошна), виготовленої з поставлених молока або м'яса в живій вазі сільськогосподарськими підприємствами, визначеними розділом V Кодексу, іншими юридичними і фізичними особами, у тому числі фізичними особами - підприємцями, які самостійно вирощують, розводять, відгодовують продукцію тваринництва, визначену розділом V Кодексу у період до 1 січня 2015 року.

Як встановлено матеріалами справи, з вересня 2013 року позивач розпочав виробництво молочної продукції (сиру твердого та масла вершкового) під власною торговою маркою «Клуб сиру», при цьому, виконуючи належним чином вимоги п. 1 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, починаючи з вересня 2013 року позивач почав відносити до складу податкового кредиту та, відповідно, відображати в податковій декларації з податку на додану вартість щодо діяльності з постачання продукції (Декларація з ПДВ (спеціальний режим оподаткування переробного підприємства) суми сплаченого податкового кредиту щодо операцій з отримання маркетингових послуг від ПП «Агентство маркетингових досліджень», які були спрямовані на стимулювання збуту власної молочної продукції.

Оскільки, доводи податкового органу, викладені в акті перевірки, спростовуються належними та допустимими доказами, що досліджені судами попередніх інстанцій та наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення позивача права на формування валових витрат, податкового кредиту та від'ємного значення суми податку на додану вартість, тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі відповідача - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний