Справа № 813/3121/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2015 р. м. Київ К/800/8173/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Загороднього А.Ф.,

Федорова М.О.,

секретар Антипенко В.В.,

за участю представника Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» -Хрящевського Р.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» (далі - Товариство) на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі №813/3121/14 за адміністративним позовом Товариства до Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ),

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 2 грудня 2011 року щодо зменшення від'ємного значенння з податку на додану вартість.

На обґрунтування позову зазначило, що висновки ДПІ щодо порушення Товариством вимог податкового законодавства не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у Товариства первинними документами.

17 листопада 2014 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 2 грудня 2011 року визнано протиправним і скасовано.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що наданими Товариством первинними документами у повному обсязі підтверджено здійснення господарських операцій.

Придбані товарно - матеріальні цінності використані Товариством у власній господарській діяльності.

27 січня 2015 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанову Львівського окружного адміністративного суду скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що надані для перевірки товарно - транспортні накладні оформлені із порушенням вимог чинного законодавства.

Суб'єкт господарювання, який залучався для здійснення перевезення товарно - матеріальних цінностей має ознаки фіктивного.

Крім того, ОСОБА_3, який був уповноважений Товариством на отримання товару від ТзОВ ТБК "Металбудсервіс", заперечував здійснення ним приймання товару.

Товариство звернулося із касаційною скаргою про скасування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду і залишення в силі постанови Львівського окружного адміністративного суду, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 24.10.2011 до 11.11.2011 року ДПІ здійснила документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за серпень 2011 року, за результатами якої 16.11.2011 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення 198.3, п. 198.6. ст. 198, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) була завищена сума податкового кредиту у розмірі 479 535,57 грн., у порушення п. 200.3. ст. 200 ПК України завищений залишок від'ємного значення у розмірі 436,00 грн., у порушення п. 200.4. ст. 200 ПК України була завищена заявлена сума бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 1 050 665,00 грн.

2 грудня 2011 року ДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення № , щодо зменшення від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 457 707,00 грн.

Колегія суддів вважає висновки суду апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову передчасними з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 2 та 3 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкова реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення: особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відтак, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції для отримання реальних наслідків. Якщо ж, фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи наведене для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Наявність лише отриманої податкової накладної без фактичного здійснення господарської операції (оприбуткування товару, чи його оплата) не може бути підставою для включення визначених у такій накладній сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до норми п. 198.3 ст.198 ПК України, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів з метою їх використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платника податку. Наявність деяких первинних бухгалтерських документів, які за формальними ознаками відповідають встановленій законодавством формі, без фактичного здійснення господарської операції (отримання та оприбуткування товарів) не може бути підставою для формування об'єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій 8 серпня 2011 року між ТзОВ ТБК "Металбудсервіс" та Товариством був укладений договір поставки №1773.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, залишив поза увагою те, що п. 4.5 договору №1773 викладений в іншій редакції ніж та, яка діяла на момент виконання зобов'язань.

Посилаючись на пояснення ОСОБА_3, як на доказ безтоварності господарських операцій Товариства, суд апеляційної інстанції не враховував, що зазначені пояснення були відібрані при розслідуванні кримінальної справи щодо посадових осіб Товариства, провадження в якій зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК України.

Крім цього, суд апеляційної інстанції у межах повноважень, встановлених КАС України, не вжив заходів щодо перевірки зазначених обставин.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що Товариство у заявленій сумі бюджетного відшкодування за серпень 2011 року повторно врахувало залишок від'ємного значення за лютий 2011 року у розмірі 690 998,00 грн., однак зазначений висновок не підтвердив відповідними доказами.

Також, Товариство зазначило про те, що таке порушення не є предметом розгляду даної адміністративної справи, однак дане твердження суд апеляційної інстанції залишив поза увагою.

Суд апеляційної інстанції не надав оцінку іншим доказам у адміністративній справі, зокрема, показам завідувача складом Товариства, що є матеріально відповідальною особою, на предмет розміщення товару на складі та його відпуск до виробничих цехів.

При новому розгляді адміністративної справи суду апеляційної інстанції слід врахувати викладене і при оцінці доводів сторін правильно застосувати норми матеріального права, надати належну оцінку наявним у справі доказам на предмет встановлення реального виконання господарських операцій, а у разі їх недостатності запропонувати сторонам надати додаткові докази, а також пояснення, з урахуванням вимог Кодексу адміністративного судочинства України щодо допустимості доказів (стаття 70) та обов'язку доказування (стаття 71).

Відповідно до п. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, адміністративна справа направленню до суду апеляційної інстанції для нового розгляду.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року скасувати, адміністративну справу направити на новий розгляд до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис) Сірош М.В.

Загородній А.Ф.

Федоров М.О.