Справа № 2а-5601/08/0970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2011 р. Справа № 23255/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Ліщинського А. М., Шавеля Р. М.,

при секретарі судового засідання Зубач Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2009 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

15 жовтня 2008 року, Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську № /0 від 10 жовтня 2008 року про визначення суми податкового зобовязання з урахуванням штрафних санкцій по податку на додану вартість в розмірі 892 986 грн. та № /0 від 10 жовтня 2008 року про визначення суми податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб, які є субєктами підприємницької діяльності, в розмірі 16 505,05 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування і здійснював господарську діяльність згідно договорів комісії від 30 червня 2007 року та від 02 січня 2008 року. Одержана позивачем виручка складається з сум комісійної винагороди, яка не перевищує розмір встановлений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 727/98 від 03 липня 1998 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2009 року позов задоволено. Визнано недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську від 10 жовтня 2008 року № /0 та № /0.

Зазначену постанову мотивовано тим, що кошти, які надійшли на розрахунковий рахунок субєкта підприємницької діяльності платника єдиного податку, не є власністю цього субєкта, оскільки підлягають обовязковій передачі третій особі, а тому ці кошти не є виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) чи доходом субєкта підприємницької діяльності; до складу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) у даному випадку може бути включена тільки сума комісійної винагороди. Позивач є платником єдиного податку та здійснював свою діяльність згідно договору комісії, а тому виручкою, в розумінні приписів Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 727/98 від 03 липня 1998 року, є лише отримана позивачем комісійна винагорода в сумі 69 512 грн. 55 коп. Оскільки розмір такої виручки не перевищує встановлений ст. 1 згаданого Указу, то донарахування відповідачем податку з доходів фізичних осіб є неправомірним. Крім того, неправомірним є донарахування позивачу податку на додану вартість з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в сумі 892 986 грн., оскільки відповідно до ст. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 727/98 від 03 липня 1998 року субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок не є платником податку на додану вартість.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що твердження суду першої інстанції про те, що кошти, отримані від реалізації продукції згідно договору комісії, не є виручкою від реалізації продукції в розумінні положень Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 727/98 від 03 липня 1998 року, свідчить про неправильне застосування вимог абзацу 5 п. 1 цього Указу, оскільки фактично ототожнюється поняття виручки та доходу.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зареєстровано виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 20.06.2007 року свідоцтво про державну реєстрацію серія В02 № 662470. На обліку в ДПІ в м. Івано-Франківську останній перебуває з 21.06.2007 року за реєстраційним номером № 23645. В період з 27.06.2007 року по 31.03.2008 року перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Відповідачем з 17 вересня 2008 року по 30 вересня 2008 року проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 20.06.2007 року по 30.06.2008 року.

За наслідками перевірки складено акт № 13011/17-3/НОМЕР_1 від 30.09.2008 року. Даним актом встановлено порушення ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 року, п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст. 13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 року, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2007 рік в сумі 16 505,05 грн.; п. 4.7 ст. 4, п. п. 7.2.8 п.7.2 ст. 7, п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року та п. «а» п. п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року, внаслідок чого донараховано податок на додану вартість за період з жовтня 2007 року по червень 2008 року в розмірі 594 304 грн.

З акту перевірки вбачається, що позивач здійснював господарську діяльність по реалізації будівельних матеріалів згідно договорів комісії № 9 від 30.06.2007 року та № 9 від 02.01.2008 року, які укладено між позивачем (комісіонером) та ТзОВ «Бізон-ІФ» (комітентом). При перевірці правильності обчислення обсягу виручки встановлено розбіжності між даними, відображеними у звітах платника єдиного податку та даними виписок банку про рух коштів.

Так, згідно даних відображених у звітах платника, позивачем задекларовано обсяг виручки від реалізації товарів, робіт, послуг за 2007 рік в розмірі 120 893 грн., за І квартал 2008 року 989 800 грн. У відповідності до виписок банку про рух коштів, на рахунок платника надійшли кошти (за реалізований товар, згідно договору комісії, комісійні винагороди, проценти банку) в третьому кварталі 2007 року в розмірі 1 823 090,21 грн., в четвертому кварталі 2007 року в розмірі 1 815 570,83 грн., в першому кварталі 2008 року 1 156 349,20 грн., тобто обсяг виручки від реалізації продукції з 30.07.2007 року перевищує граничні обсяги виручки (500 000 грн.), а тому позивач, відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 року, починаючи з наступного періоду (кварталу) повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, порядок якої регулюється розділом IV Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 року №13-92, а також відповідно до п. п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР повинен був зареєструватись як платник податку на додану вартість. Проте, такий перехід з четвертого кварталу 2007 року не було здійснено, навпаки, позивач до кінця 2007 року та в 2008 році перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Також позивач не зареєструвався як платник ПДВ та в порушення п. п. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР та п. «а» п. п. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» №2181-111 від 21.12.2000 року не подавав до ДПІ в м. Івано-Франківську декларації з податку на додану вартість.

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення № /0 від 10.10.2008 року та № /0 від 10.10.2008 року, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання відповідно зі сплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 16505,05 грн. та податку на додану вартість в сумі 892 986 грн., в тому числі 594 304,00 грн. за основним платежем та 298 682 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 року запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, пункт перший статті 1 якого надає фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно з положенням пункту 4 статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 року під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) (стаття 5).

З огляду на викладене позивач, отримавши на власний розрахунковий рахунок суму, яка перевищує дозволений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 року розмір виручки, а саме 500 000 грн., повинен був перейти на загальну систему оподаткування.

Надаючи оцінку обставинам у даній справі, судом першої інстанції невраховано, що наявність хоча б однієї з таких підстав як: загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що перевищує допустимий розмір для платників єдиного податку; здійснення операцій або укладання угод на суму, що перевищує допустимий розмір для підприємців - платників єдиного податку; перевищення обсягу виручки, максимально встановленого для платників єдиного податку; недотримання форми розрахунків передбачають перереєстрацію платника єдиного податку платником податків на загальних підставах. Недотримання строків такої перереєстрації тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що рішення Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську № /0 від 10 жовтня 2008 року про визначення суми податкового зобовязання з урахуванням штрафних санкцій по податку на додану вартість в розмірі 892 986 грн. та № /0 від 10 жовтня 2008 року про визначення суми податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб, які є субєктами підприємницької діяльності, в розмірі 16 505, 05 грн. відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необєктивно і всебічно не зясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги її спростовують.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2009 року в справі № 2а-5601/08/0970 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: А. М. Ліщинський

ОСОБА_2

Постанову складено в повному обсязі 01 березня 2011 року