Справа № 826/20822/14
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про відміну Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1275/5 від 01.08.2014 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 22 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2015 року та постановити нову про задоволення адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

ОСОБА_2 засуджений до довічного позбавлення волі, у зв'язку з чим був направлений для відбуття покарання до Новгород-Сіверської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області № 31 з максимальним рівнем безпеки.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Міністерства юстиції України № 1275/5 від 01.08.2014 року був затверджений Порядок організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 1 Загальних положень даного Порядку, зазначено, що для надання засудженим можливості доступу до глобальної мережі Інтернет адміністрація установи виконання покарань чи слідчого ізолятора забезпечує оптимальний спосіб підключення установи до провайдера, який надає послуги доступу до глобальної мережі Інтернет.

Позивач вважає вказаний Порядок незаконним та просить його скасувати, оскільки згідно даного Порядку засудженим заборонене вільне користування мережею Інтернет в режимі комп'ютерного зв'язку, при чому, доступ до окремих сайтів взагалі заборонено. Позивач зазначає, що така прив'язка до ст. 110 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо осіб, засуджених до довічного ув'язнення, незаконна, оскільки правовий статус осіб, засуджених до довічного ув'язнення, визначений окремо гл. 22 Кодексу.

На підставі вказаних положень Кримінально-виконавчого кодексу України позивач вважає, що засуджені до довічного позбавлення волі користуються правом доступу до Інтернету без будь-яких обмежень як окрема категорія засуджених. На підтвердження своїх доводів посилається на рішення апеляційного суду Чернігівської області у справі № 739/1745/13-к від 12.02.2014 року.

Позивач, вважаючи оскаржуваний Порядок незаконним, також посилається на те, що він протиправно поширений на всі категорії засуджених, в тому числі, і на засуджених до довічного ув'язнення, що суперечить положенням Кодексу.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно загального правила ч. 2 ст. 151 Кримінально-виконавчого кодексу України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов'язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Відповідно, на цю категорію засуджених поширюється і Порядок організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, який затверджений наказом Міністерства юстиції України № 1275/5 від 01.08.2014 року, прийнятий на виконання ст. 107 Кодексу.

В той же час, згідно змісту р. IV Кримінально-виконавчого кодексу України не передбачено жодних особливостей користування мережею Інтернет засудженими до довічного ув'язнення.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 395/2011 (далі - Положення), Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін'юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, зокрема, з формування та забезпечення реалізації державної правової політики, а також у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до пункту 9 Положення Міністерство юстиції у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

У своїй діяльності щодо реєстрації нормативно-правових актів Мін'юст керується Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731, та Порядком подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 34/55 (далі - Порядок).

Так, відповідно до пункту 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, державна реєстрація нормативно-правового актів полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколом до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Згідно з висновком Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 28.07.2014 року оскаржуваний нормативно-правовий акт відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколів до неї, а також практиці європейського суду з прав людини.

Пунктом 13 Порядку передбачено підстави відмови у державній реєстрації.

В позовній заяві позивач звертав увагу суду на те, що відповідно до абз. 7, ч. 1, ст. 107 Кримінально виконавчого кодексу України, засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв'язку, користуватися глобальною мережею Інтернет. Позивач вважає, що даний факт підтверджений ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12.02.2014 року у справі № 739/17451/13-к.

Колегія суддів дослідивши ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12.02.2014 року у справі № 739/17451/13-к приходить до висновку, що вона не має жодного відношення до даних спірних правовідносин, у зв'язку з чим, посилання ОСОБА_2 на висновки ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 12.02.2014 року у справі № 739/17451/13-к є необґрунтованими.

Дослідивши всі матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ зареєстровано Міністерством юстиції України та внесено до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів у спосіб та у межах повноважень, що передбаченні Конституцією та законами України, а тому підстави для визнання його незаконним та скасування - відсутні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.