Справа № АС12/543-08/5021
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Київ К/800/13571/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 23.07.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Сумах Сумської області Державної податкової служби на постанову господарського суду Сумської області від 18.10.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013

у справі № АС12/543-08/5021

за позовом Державної податкової інспекції в м. Сумах Сумської області

Державної податкової служби

до Відкритого акціонерного товариства „Сумське машинобудівне

науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе",

Товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційна група

„Екобудсервіс"

за участю Прокуратури Сумської області

про стягнення

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція в м. Сумах Сумської області звернулась до господарського суду Сумської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе", Товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційна група „Екобудсервіс" про стягнення з Відкритого акціонерного товариства „Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" в доход держави кошти в розмірі 5315800 грн., перераховані останнім згідно платіжного доручення № 17578 від 18.07.2007 Товариству з обмеженою відповідальністю інвестиційна група „Екобудсервіс" за агентським договором № 01/04-2007 від 02.04.2007.

Постановою господарського суду Сумської області від 18.10.2012 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 постанову господарського суду Сумської області від 18.10.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, що 02.04.2007 між ВАТ „СМНВО ім. Фрунзе" та ТОВ інвестиційною групою „Екобудсервіс" укладено агентський договір №01/04-2007.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення в доход держави коштів в розмірі 5315800 грн., посилається на нікчемність агентського договору № 01/04-2007 від 02.04.2007 на підставі ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 203 та ч. 2 ст. 215 та 228 Цивільного кодексу України, а саме як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, у зв'язку з чим просить застосувати до такого договору наслідки, передбачені ст. 208 Господарського кодексу України.

За змістом приписів ст.228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а, отже, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 208 цього Кодексу, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним. Як зазначено у ч. 2 ст. 215 цього Кодексу визнання судом такого правочину недійсним не вимагається.

Разом з тим, для стягнення санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 ГК України, необхідною умовою є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Однак, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, позивачем не доведено наявність у відповідачів протиправного умислу при укладенні агентського договору № 01/04-2007 від 02.04.2007.

На час здійснення господарських операцій відповідачі були зареєстровані в ЄДРПОУ, та наділеною цивільною правоздатністю і дієздатністю та перебували на обліку як платник податків і зборів.

Сама по собі спірна угода не є такою, що суперечить інтересам держави та суспільства, при її укладенні сторонами погоджені всі істотні умови і досягнута домовленість щодо її виконання.

Фактів, які б свідчили про те, що зміст договору не відповідає дійсним намірам сторін і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами діяльності судом не встановлено.

У той час як для визнання угоди недійсною необхідно встановлювати наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною. За відсутності доказів того, що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства, наявності у відповідачів податкових зобов'язань або податкового боргу, що виникли внаслідок виконання саме спірного договору, чи обвинувального вироку, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами відповідачів, висновки судів, що твердження позивача помилково ґрунтуються на обставинах, які не мають правового значення для справи, є правильними.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Сумах Сумської області Державної податкової служби на постанову господарського суду Сумської області від 18.10.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 у справі № АС12/543-08/5021 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Сумах Сумської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Сумської області від 18.10.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 у справі № АС12/543 - 08/5021 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко