Справа № 545/3419/14-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 р. Справа № 545/3419/14-а

Головуючий 1 інстанції: Потетій А.Г.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

при секретарі Ружинська К.О.

за участю:

апелянта ? ОСОБА_1

представника позивача ? ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Прокурора Полтавського району Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функцію державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства - Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області на постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 19.08.2014р. по справі № 545/3419/14-а

за позовом ОСОБА_3

до Виконуючого обовязки начальника відділу Держземагенства у Полтавському районі Полтавської області головний спеціаліст сектору землеустрою та ринку земель ОСОБА_4

третя особа Щербанівська сільська рада Полтавського району Полтавської області

про визнання неправомірною та скасування відмови погодити проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом, в якому просив: скасувати відмову головного спеціаліста сектору землеустрою та ринку земель виконуючого обовязки начальника Відділу Держземагентства у Полтавському районі Полтавської області у наданні переліків обмежень у використанні земельних ділянок, які відводяться у власність, та погодити викопіювання з планово-картографічних матеріалів та проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності гр. ОСОБА_3, яка знаходиться в с. Розсошенці, на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області; зобов'язати Відділ Держземагентства у Полтавському районі Полтавської області надати перелік обмежень у використанні земельної ділянки, яка відводяться у власність, погодити викопіювання з планово-картографічних матеріалів, а також розглянути і погодити проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності гр. ОСОБА_3, яка знаходиться в с. Розсошенці, на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 19.08.14 р. по справі № 545/3419/14-а позовні вимоги були задоволені.

Прокурор Полтавського району Полтавської області не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функцію державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства - Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, в якій просить скасувати постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 19.08.14 р. по справі № 545/3419/14-а та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Позивач, відповідач та третя особа письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача не подали.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що на підставі рішення Полтавського районного суду від 07.03.08 р. позивач є власником земельної ділянки загальною площею 2,58 га, що знаходиться в с. Розсошенці на території Щербанівської сільської ради. Також даним рішенням було визнано дійсним договір міни між попереднім власником земельної ділянки та позивачем. На підставі зазначеного рішення було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 506547.

Також в рішенні суду першої інстанції зазначено, що маючи намір скористатися правом на зміну цільового призначення власної земельної ділянки, позивач звернувся до проектної організації та замовив виготовлення відповідного проекту землеустрою. В процесі здійснення своєї діяльності виконавець землевпорядних робіт отримав висновок Відділу містобудування та архітектури Полтавської РДА про відсутність заперечень та можливість розміщення на вказаній території житлових будинків. Також позивачем було отримане Містобудівне обґрунтування щодо можливості зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва житлових будинків, висновок археологічної служби про відсутність перешкод у зміні цільового призначення земельної ділянки.

Листом № 208 від 23.07.14 р. виконавець робіт із землеустрою звернувся до Відділу Держемагентства у Полтавському районі Полтавської області про надання переліку обмежень у використанні земельних ділянок, які відводяться у власність та погодити планово-картографічні матеріали, які є підставою для погодження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки гр. ОСОБА_3, яка знаходиться в с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області на території Щербанівської сільської ради.

Листом-відповіддю № 03-11/1851 від 31.07.14 р. Головним спеціалістом сектору землеустрою та ринку земель (в.о. Начальника Відділу Держемагентства у Полтавському районі у Полтавської області) було відмовлено у наданні зазначених вище переліків та погодження планово картографічних матеріалів, що унеможливлює подальше погодження проекту, із посиланням на те, що дана земельна ділянка в місцевому фонді по зберіганню технічної документації із землеустрою Відділу є земельною часткою (паєм), згідно проекту поділу земель на земельні частки (паї) в межах розпайованих земель бувшого КСП АФ ім. Т.Г. Шевченка на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Також у своїй відмові відповідач посилався на п. 15 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України із зазначенням про наявність мораторію на зміну цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, для ведення особистого селянського господарства, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв).

Не погодившись з відмовою відповідача у наданні переліків обмежень у використанні земельних ділянок, які відводяться у власність та погодженні викопіювання з планово-картографічних матеріалів та проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності гр. ОСОБА_3, яка знаходиться в с. Розсошенці, на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач помилково і безпідставно відмовив у наданні переліків обмежень у використанні земельних ділянок, які відводяться у власність та відмовив погодити викопіювання з планово-картографічних матеріалів та проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пряма заборона на здійснення житлового будівництва для власних потреб (будівництво багатоквартирних житлових будинків) на земельних ділянках, відведених для особистого селянського господарства та ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у чинному законодавстві відсутня, а встановлена п. 15 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України заборона зміни цільового призначення не поширюється на земельні ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» та «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», якщо такі земельні ділянки перейшли у власність громадянам України внаслідок надання їх за рішенням відповідних органів влади, придбані на підставі цивільно-правових правочинів (купівлі-продажу, міни, дарування тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Таким чином, ч. 1 ст. 19 ЗК України встановлений вичерпний перелік категорій земель України за основним цільовим призначенням. В свою чергу, у межах категорії земель земельні ділянки поділяються за конкретним цільовим призначенням.

Так, в межах категорії земель сільськогосподарського призначення земельні ділянки можуть передаватися у власність та надаватися у користування фізичним та юридичним особам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасу худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, підсобного сільського господарства, тощо. В межах категорії житлової і громадської забудови земельні ділянки можуть використовуватися для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, в ч. 5 ст. 20 ЗК України передбачено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. В ст. 22 ЗК України визначені види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування. Згідно з положеннями зазначеної норми окрему групу суб'єктів сільськогосподарського землевикористання становлять громадяни, яким землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва. Правовий режим наведених видів землевикористання встановлюється ЗК України та спеціальними законами.

Згідно ст. 33 ЗК України громадяни можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону. Таким нормативним актом є Закон України «Про особисте селянське господарство», відповідно ст. 1 якого особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Правовий режим земель житлової та громадської забудови визначається ст. ст. 31 та ст. 32 ЗК України, якими встановлено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

При цьому, різний правовий режим земель, що відводяться для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ведення особистого селянського господарства), та земель, що відводяться для житлової та громадської забудови, додатково підтверджується положеннями ст. 122 ЗК України, якою встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, які також обумовлені особливостями кожного виду використання земельної ділянки.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про землеустрій» визначено поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельну ділянку. З цією метою до форми бланків зазначених державних актів, затверджених постановою КМУ № 449 від 02.04.02 р. «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», введена графа «цільове призначення». Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.

Виходячи із принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, суд вважає, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі. У ЗК України передбачено зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення обєктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно ч. 3 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком за ініціативою власників. Обовязковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі. Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, наслідком порушення якого є скасування таких розпоряджень (ст. 21 ЗК України).

Отже, зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обовязкового дотримання механізму такої зміни, визначеного Порядком.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 05.03.13 р. у справі № 21-417а12, від 08.04.14 р. у справі № 21-371а13 та від 08.04.15 р. у справі 6-32цс15, висновки в якого в силу положень ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 506547 чітко визначено цільове призначення цієї земельної ділянки «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», позивач не мав правових підстав для ініціювання питання про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки.

Також слід зазначити, що п. 15 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 01.01.12 р., не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Наведене свідчить про те, що незалежно від способу набуття позивачем права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка сформована внаслідок виділення земельного паю, до закінчення дій чи скасування введеного п. 15 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України мораторію, він позбавлений права змінювати цільове призначення цієї земельної ділянки.

Колегія суддів вважає доцільним вказати на те, що суд першої інстанції безпідставно вважає набуття позивачем права власності на земельну ділянку на підставі судового рішення, оскільки згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також відповідно приписам ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, яка є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень, і правочинів щодо нерухомості. З державною реєстрацією нерухомих речей законодавець пов'язує такі правові наслідки: а) момент виникнення, припинення та порядок реалізації права власності (ст. 331, ст. 334, ст. 335, ст. 344, ст. 349, ст. 351, ст. 363, ст. 369 ЦК України); б) момент здійснення правочину (ст. 640 ЦК України); в) форму правочину (ст. 206, ст. 513 ЦК України); г) обмеження на здійснення правочинів (ст. 71 ЦК України).

В наданому представником позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції до матеріалів справи державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 506547 (надана копія не засвідчена належним чином), вказано, що даний акт виданий ОСОБА_3 на підставі «рішення іменем України Полтавського районного суду Полтавської області від 07.03.08 р. № 2-458», а не на підставі або рішення органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, або договору купівлі-продажу, що суперечить вищенаведеним нормам ЦК України.

Крім того слід зазначити, що судове рішення від 07.03.08 р. по справі № 2-458 було лише підставою для звернення позивача до відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування з вимогами зареєструвати договір купівлі-продажу земельної ділянки і не передбачено як підстава для виникнення права власності, але позивач не скористався своїм правом і не зареєстрував договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.01.07 р.

Також суд першої інстанції в постанові суду зазначив про те, що рішенням Полтавського районного Полтавської області від 07.03.08 р. по справі № 2-458 був визнаний дійсним договір міни між попереднім власником земельної ділянки та позивачем, проте у вказаному рішення взагалі не йде мова про якійсь договір міни, а оскільки на час розгляду справи в суді першої інстанції в матеріалах справи не було вказаного рішення суду (воно надане лише на вимогу суду апеляційної інстанції), то не відомо з яких підстав суд першої інстанції на нього посилався.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем по справі оскаржується відмова головного спеціаліста сектору землеустрою та ринку земель виконуючого обовязки начальника Відділу Держземагентства у Полтавському районі Полтавської області у наданні переліків обмежень у використанні земельних ділянок, які відводяться у власність та погодити викопіювання з планово-картографічних матеріалів та проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності гр. ОСОБА_3, яка знаходиться в с. Розсошенці, на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відмова головного спеціаліста сектору землеустрою та ринку земель виконуючого обовязки начальника Відділу Держземагентства у Полтавському районі Полтавської області у наданні переліків обмежень у використанні земельних ділянок, які відводяться у власність та погодити викопіювання з планово-картографічних матеріалів та проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності гр. ОСОБА_3, яка знаходиться в с. Розсошенці, на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, викладена у листі Відділу Держземагентства у Полтавському районі Полтавської області № 03-11/1851 від 31.07.14 р., фактично не надавалася позивачу по справі, оскільки зазначений лист був адресований директору ПП «Краєвид Полтавщини» ОСОБА_5, а тому зазначеною відмовою права позивача є фактично не порушеними, а тому відсутні і підстави для звернення позивача з вищевказаними вимогами.

В свою чергу, директор ПП «Краєвид Полтавщини» ОСОБА_5 не зверталася до суду із позовною заявою про оскарження відмови головного спеціаліста сектору землеустрою та ринку земель виконуючого обовязки начальника Відділу Держземагентства у Полтавському районі Полтавської області у наданні переліків обмежень у використанні земельних ділянок, які відводяться у власність та погодити викопіювання з планово-картографічних матеріалів та проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності гр. ОСОБА_3, яка знаходиться в с. Розсошенці, на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник повідомив про те, що відповідач вже надав перелік обмежень у використанні земельної ділянки, яка відводяться у власність, погодив викопіювання з планово-картографічних матеріалів, а також розглянув і погодив проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності гр. ОСОБА_3, яка знаходиться в с. Розсошенці, на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, і наполягав на відсутності предмету спору. Проте ці твердження не були підтверджені належними доказами, а тому колегія суддів питання про закриття провадження по справі у відсутності належним чином оформленого клопотання (заяви) не розглядає.

Зважаючи на те, що постанова Полтавського районного суду Полтавської області від 19.08.14 р. по справі № 545/3419/14-а прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Прокурора Полтавського району Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функцію державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства - Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області на постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 19.08.14 р. по справі № 545/3419/14-а задовольнити.

Постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 19.08.14 р. по справі № 545/3419/14-а скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ? відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14.08.2015 року.