Справа № 2а-407/09/0970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 р. Справа № 23247/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Ліщинського А. М., Шавеля Р. М.,

при секретарі судового засідання Зубач Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2009 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «К.Г.Д.» до Івано-Франківської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 лютого 2009 року, Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «К.Г.Д.» до Івано-Франківської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень форми «Р» Івано-Франківської митниці від 26 січня 2009 року № 1 та № 2.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що в складеному відповідачем за наслідком проведення планової виїзної документальної перевірки стану дотримання законодавства України з питань митної справи за період з 01 січня 2006 року по 30 вересня 2008 року акті № 0011/8/206000000/002217838 від 31 грудня 2008 року зроблено безпідставний висновок про порушення позивачем ст. 18 Закону України «Про режим іноземного інвестування» внаслідок чого прийнято оскаржувані податкові повідомлення форми «Р».

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2009 року позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення Івано-Франківської митниці форми «Р» від 26 січня 2009 року № 1 та № 2. Стягнуто з Івано-Франківської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «К.Г.Д.» 3000 грн. витрат на правову допомогу. Стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «К.Г.Д.» 6 грн. 80 коп. судових витрат.

Зазначену постанову мотивовано тим, що твердження відповідача з приводу того, що відчуження корпоративних прав є відчуженням права власності на статутний фонд, тобто є відчуженням майна, що ввезено інвестором у вигляді внеску в статутний фонд, і як наслідок застосування норм ч. 5 ст. 18 Закону України «Про режим іноземного інвестування», а саме сплата ввізного мита є неправомірним.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Івано-Франківською митницею, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відчуження майна (обладнання) іноземного інвестора (ОСОБА_1) українським учасникам товариства з обмеженою відповідальністю «К.Г.Д.» відбулось до трьох років з часу зарахування іноземної інвестиції на баланс Товариства, а тому останнє повинно сплатити ввізне мито, яке обчислюється виходячи з митної вартості ввезеного майна, перерахованої у валюту України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України на день здійснення відчуження майна (протокол зборів № 2 від 14 вересня 2007 року).

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить такі залишити без задоволення.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить такі задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Встановлено, що в червні 2006 року громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_1 було ввезено на територію України обладнання для монтажу та експлуатації льодової площадки на суму 229 655 євро, яке було внесено до статутного капіталу ТзОВ «К.Г.Д.», що підтверджується вантажними митними деклараціями № 206000001/2006/004013, № 206000001/2006/004016 (ІМ40) від 06.07.2006 року щодо імпорту стальних трубок для холодильного обладнання льодової площадки, вантажними митними деклараціями № 206000001/2006/004014, № 206000001/2006/004015 від 06.07.2006 року щодо імпорту плит пористих для холодильного обладнання льодової площадки, вантажними митними деклараціями № 206000001/2006/004018 № 206000001/2006/004019, № 206000001/2006/004020 від 06.07.2006 року, щодо імпорту центральної станції холодопостачання, насосної станції, повітряного конденсатора (А. с. 11- 21).

Івано-Франківською митницею було оформлено та взято на облік сім простих векселів № № 125-127 від 06.07.2006 року на суму 11032,24 євро з терміном погашення 04.08.2006 року та № № 750-752 від 06.07.2006 року на суму 1661,59 євро з терміном погашення 04.08.2006 року, а також простий вексель № 21 від 06.07.2006 року на суму 2128,86 євро з терміном погашення 04.08.2006 року (А. с.22-29).

Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську взято на облік іноземні інвестиції в сумі 1 483 794 грн. 07 коп., про що зроблено запис від 20.07.2006 року №18.

Згадану іноземну інвестицію було зареєстровано Головним управлінням зовнішніх зв'язків і інвестицій Івано-Франківської облдержадміністрації.

На підставі акту перевірки Івано-Франківської митниці № 0011/8/206000000/002217838 від 31.12.2008 року (А. с. 36-44) «Про перевірку стану дотримання ТзОВ «К.Г.Д.» законодавства України з питань митної справи за період від 01.01.2006 року по 30.09.2008 року» відповідачем прийнято податкові повідомлення форми «Р» № 1 та № 2 від 26.01.2009 року, якими визначено податкове зобов'язання по сплаті ввізного мита з врахуванням штрафних санкцій на суму 208 050, 84 грн. та 69 584,01 грн.(А. с. 9,10).

Згідно ст. 18 Закону України «Про режим іноземного інвестування» майно, що ввозиться в Україну, як внесок іноземного інвестора до статутного фонду підприємства з іноземними інвестиціями (крім товарів для реалізації або споживання), звільняється від обкладання митом. При цьому митні органи здійснюють пропуск такого майна на територію України на підставі виданого підприємством простого векселя на суму мита з відстроченням платежу не більше як на 30 календарних днів з дня оформлення ввізної вантажної митної декларації. Вексель погашається і ввізне мито не справляється, якщо у період, на який дається відстрочення платежу, зазначене майно зараховане на баланс підприємства і податковою інспекцією за місцезнаходженням підприємства зроблена відмітка про це на примірнику векселя.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «К.Г.Д.» вчинено всі передбачені вищенаведеною нормою чинного законодавства дії, щоб майно, що ввозилося Товариством в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду підприємства з іноземними інвестиціями, було звільнене від обкладання митом.

Відповідно Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «К.Г.Д.» затвердженого загальними зборами учасників товариства 14.03.2006 року в учасники товариства введено громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 (А. с. 52).

Згідно рішення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю «К.Г.Д.» від 14.09.2007 року, яке оформлене протоколом № 2, громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 виведено з складу учасників ТОВ «К.Г.Д.» з наступним перерозподілом часток (А. с. 55).

Статтею 18 Закону України «Про режим іноземного інвестування» передбачено, що якщо протягом трьох років з часу зарахування іноземної інвестиції на баланс підприємства з іноземними інвестиціями майно, що було ввезене в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду зазначеного підприємства, відчужується, у тому числі у зв'язку з припиненням діяльності цього підприємства (крім вивезення іноземної інвестиції за кордон), підприємство з іноземними інвестиціями сплачує ввізне мито, яке обчислюється виходячи з митної вартості цього майна, перерахованої у валюту України за офіційним курсом валюти України, визначеним Національним банком України на день здійснення відчуження майна.

У відповідності з ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Згідно ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ, що включає право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

На думку колегії суддів, поняття «відчуження майна» означає передачу права власності на майно на підставі цивільно-правових договорів (продаж, обмін, дарування). Таким чином, при відчуженні майна, попередній власник позбавляється прав щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном в той час, як новий власник набуває всіх згаданих правомочностей.

Отже, позивач став власником обладнання після того, як учасник передав його в статутний капітал товариства і набув в зв'язку з цим всіх правомочностей власника, а тому право на відчуження обладнання належить виключно товариству (позивачу), а не його учаснику.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Таким чином, до прав учасника товариства не належить право власності на майно товариства.

Це повністю узгоджується нормою ст. 144 ЦК України, якою передбачено, що статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається з вартості вкладів його учасників. Таким чином, частка є відображенням вартості внесеного майна в грошовому виразі та вказує його відсоткове відношення відповідно до загального розміру статутного капіталу, але в жодному випадку не посвідчує право на майно, яке було внесене.

Статтею 147 ЦК України передбачено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Тобто, з аналізу зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено, що операції з продажу корпоративних прав за своєю суттю є операціями з передачі інвестиційних прав, а не продаж товарів (робіт, послуг).

Крім того, на думку колегії суддів варто зазначити, що корпоративні права за своєю правовою природою не є об'єктом власності, оскільки, виходячи із змісту п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», корпоративні права це саме право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена така юридична особа у формі господарського товариства, заснованого на власності однієї юридичної особи, або в інших організаційно-правових формах.

Відповідно, корпоративні права (право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай)) не можуть бути об'єктом власності, оскільки таким об'єктом у розумінні п. 1.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), власником якого є саме товариство (ст. 12 Закону України «Про господарській товариства»). В результаті купівлі-продажу корпоративних прав фактично відбувається зміна учасника (засновника). Операції з передачі самого права власності не є поставкою (продажем) послуг, мова про які йдеться у п. 1.4 Закону України «Про податок на додану вартість».

Зі змісту вказаних випливає висновок, аналогічний висновку суду першої інстанції, що наслідки у виді сплати ввізного мита, можуть застосовуватися до позивача тільки в разі відчуження майна (обладнання), а не корпоративних прав його учасником.

Крім того, згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», баланс звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов'язання і власний капітал.

Відповідно до даних обігової відомості ТОВ «К.Г.Д.», за період з 01.06.2006р. по 27.01.2009р., на балансовому рахунку № 151 обліковуються основні засоби - обладнання для монтажу та експлуатації льодової площадки, а саме: воздушний конденсатор, насосна станція, центральна станція холодопостачання, трубки стальні, плити пористі. Тобто майно, яке було ввезене іноземним інвестором на територію України згідно зазначених вище вантажно-митних декларацій є власністю товариства.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що податкові повідомлення Івано-Франківської митниці форми «Р» від 26 січня 2009 року № 1 та № 2 не відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які стосуються судових витрат оскільки такі підтверджені належним чином (А. с. 1, 96-97).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись, ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2009 року в справі № 2а-407/09/0970 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: А. М. Ліщинський

ОСОБА_3

Ухвалу складено в повному обсязі 01 лютого 2011 року