Справа № 2-а-208/11
Суддя: Величко Т. О.
Дата ухвалення: 2011-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-208/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2011 року Святошинський районний суд м. Києва в складі

Головуючого судді Т.О. Величко,

при секретарі О.В. Колесниковій,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в листопаді 2010 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дії відповідача протиправними та зобов»язати Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат провести виплату недоотриманої грошової допомоги.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що є інвалідом війни 2-групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 виданим 6 березня 2006р.

Щорічно йому надавалася разова грошова допомога, згідно його статусу, у різних розмірах.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»( № 3551-12) від 25.12.1998р. № 367-ХІУ позивачу щорічно до 5 травня повинна надаватися разова грошова допомога в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, але насправді виплата була проведена в меншому розмірі.

Згідно ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постанов уряду № 486 від 11.04.2002р. та № 425 від 31.03.2003р. виплата вищезазначеної допомоги здійснюються органами праці та соціального захисту населення.

У 2010р. на порушення вимог вищевказаного Закону, ст. 22 ч.2, ч.З, ст. 64 ч. 1 Конституції України, разова грошова допомога була виплачена не в повному розмірі.

Відповідно до рішень Конституційного Суду України: № 20-рп від 01.12.2004р.; № 6-рп від 09.07.2007р.; № 10-рп від 22.05.2008р., положення відповідних статей законів «Про державний бюджет України»( на 2004р.-ст. 44; на 2007р.-ст. 29; на 2008р.-п.20 розділу II), по виплатам щорічної разової допомоги, неодноразово визнавалися такими, що не відповідають Конституції України. Згідно ж ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Про порушення своїх прав позивач дізнався у квітні 2010р, у зв'язку з чим звернувся до відповідача із відповідною заявою. У виплаті недоотриманої суми разової допомоги позивачу було відмовлено. Про це свідчить відповідь із листа відповідача № 334 від 17.05.2010р. Відмова була вмотивована тим, що виплата провадилися згідно із законодавством про державний бюджет, згідно з яким і встановлені відповідні розміри допомоги на кожний рік. До того ж , позивач не може погодиться з думкою відповідача, викладений в листі № 334 від 17.05.2010р. що до того, що норми Закону про державний бюджет є пріоритетними до інших законів, вважає, що це є суб'єктивна думка відповідача.

Відповідно до п. 20 ст. 20 Бюджетного Кодексу Законом України «Про державний бюджет України»затверджують повноваження органів державної влади в здійснені виконання державного бюджету України протягом бюджетного періоду. Таким чином, спірні правовідносини не являються бюджетними, а зміни до спеціального закону, у зв'язку із прийняттям цих законів, не вносилися.

В рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Кечко проти України»( Заява № 63134/00 ) від 8 листопада 2005р. визначено, що в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

До того ж, як свідчить позиція Суду ЄС у справі цій справі, принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання інвалідам війни певних гарантій, а саме забезпечення їх щорічною разовою допомогою, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих

сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»( № 3551-12 ) сума виплати щорічної одноразової допомоги за 2010р. мала скласти:

У 2010році: ( 695.00 х 8 ) - 480 =5080.00 грн.

Недоплата складає 5080.00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заперечення в якому просить справу розглянути у його відсутності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та наполягає на застосуванні положень ст.100 КАС України, щодо строку позовної давності, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, рішення постановити на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач в листопаді 2010 року звернувся до суду з даним позовом, в якій просить визнати дії відповідача протиправними та зобов»язати Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат провести виплату недоотриманої грошової допомоги.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що є інвалідом війни 2-групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 виданим 6 березня 2006р.

Щорічно йому надавалася разова грошова допомога, згідно його статусу, у різних розмірах.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»( № 3551-12) від 25.12.1998р. № 367-ХІУ позивачу щорічно до 5 травня повинна надаватися разова грошова допомога в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, але насправді виплата була проведена в меншому розмірі.

Згідно ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постанов уряду № 486 від 11.04.2002р. та № 425 від 31.03.2003р. виплата вищезазначеної допомоги здійснюються органами праці та соціального захисту населення.

У 2010р. на порушення вимог вищевказаного Закону, ст. 22 ч.2, ч.З, ст. 64 ч. 1 Конституції України, разова грошова допомога була виплачена не в повному розмірі.

Відповідно до рішень Конституційного Суду України: № 20-рп від 01.12.2004р.; № 6-рп від 09.07.2007р.; № 10-рп від 22.05.2008р., положення відповідних статей законів «Про державний бюджет України»( на 2004р.-ст. 44; на 2007р.-ст. 29; на 2008р.-п.20 розділу II), по виплатам щорічної разової допомоги, неодноразово визнавалися такими, що не відповідають Конституції України. Згідно ж ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Про порушення своїх прав позивач дізнався у квітні 2010р, у зв'язку з чим звернувся до відповідача із відповідною заявою. У виплаті недоотриманої суми разової допомоги позивачу було відмовлено. Про це свідчить відповідь із листа відповідача № 334 від 17.05.2010р. Відмова була вмотивована тим, що виплата провадилися згідно із законодавством про державний бюджет, згідно з яким і встановлені відповідні розміри допомоги на кожний рік. До того ж , позивач не може погодиться з думкою відповідача, викладений в листі № 334 від 17.05.2010р. що до того, що норми Закону про державний бюджет є пріоритетними до інших законів, вважає, що це є суб'єктивна думка відповідача.

Відповідно до п. 20 ст. 20 Бюджетного Кодексу Законом України «Про державний бюджет України»затверджують повноваження органів державної влади в здійснені виконання державного бюджету України протягом бюджетного періоду. Таким чином, спірні правовідносини не являються бюджетними, а зміни до спеціального закону, у зв'язку із прийняттям цих законів, не вносилися.

В рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Кечко проти України»( Заява № 63134/00 ) від 8 листопада 2005р. визначено, що в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

До того ж, як свідчить позиція Суду ЄС у справі цій справі, принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання інвалідам війни певних гарантій, а саме забезпечення їх щорічною разовою допомогою, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»( № 3551-12 ) сума виплати щорічної одноразової допомоги за 2010р. мала скласти:

У 2010році: ( 695.00 х 8 ) - 480 =5080.00 грн.

Недоплата складає 5080.00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню з врахуванням строку звернення до суду з позовом за захистом прав, свобод та інтересів.

Керуючись законами "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008, та ст.ст. 5, 6, 10, 16, 19, 87, 90, 94, 104, 105, 106, 122, 162, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії Київського Міського Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат по недоплаті щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни ОСОБА_1 у 2010 році - неправомірними.

Зобов»язати Київський Міський Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1, який проживає за адресою -АДРЕСА_1, суму недоплаченої у 2010 році разової грошової допомоги як інваліду війни у розмірі, передбаченому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за виключенням виплат проведених у 2010 році.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: