Справа № 826/13904/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2015 р. м. Київ К/800/7555/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Загороднього А.Ф.,

Федорова М.О.,

секретар: Антипенко В.В.,

за участю представника Малого приватного підприємства «ГЕТЬМАН» - Козака О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Малого приватного підприємства «ГЕТЬМАН» (далі - Підприємство) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі № 826/13904/14 за позовом Підприємства до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 14.08.2014 року щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшення від'ємного значення з податку на додану вартість.

На обґрунтування позову зазначило, що висновки ДПІ не відповідають вимогам чинного законодавства України та простовуються наявними у Підприємства первинними документами.

14 жовтня 2014 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 року, у позові відмовлено.

Мотивуючи рішення, суди попередніх інстанцій зазначили, що Підприємством документально не був підтверджений факт придбання товарів з метою використання у власній господарській діяльності.

Крім того, надані до матеріалів адміністративної справи, видаткові накладні, податкові накладні, товарно - транспортні накладні містять недоліки в їх оформленні.

Підприємство звернулося із касаційною скаргою про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нового судового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, з 14.07.2014 року до 16.07.2014 року ДПІ здійснила позапланову невиїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за господарськими операціями із ТОВ «Полісістемс» за період з 1.02.2014 року по 28.02.2014 року, за результатами якої 23.07.2014 року був складений акт перевірки.

У акті зазначено, що Підприємством у порушення вимог п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) була занижена сума ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 189 838,00 грн., а також завищений залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 Декларації) на суму 7161,00 грн.

14 серпня 2014 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо зменшення Підприємству суми від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 7 161,00 грн., а також № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 237 297,50 грн.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 3.02.2014 року між Підприємством та ТОВ «Полісістемс» був укладений Договір поставки № 1/2014.

Виконання договору поставки № 1/2014 було підтверджене видатковими накладними, податковими накладними, рахунками - фактурами, товарно-транспортними накладними.

Також, Підприємство використовувало у господарській діяльності нежитлові приміщення на підставі договорів оренди №01/08-13 від 1.08.2013 року, № 01/01-14 від 1.01.2014 року укладених із ТД «Меркурій».

На підтвердження використання придбаних за договором поставки № 1/2014 товарів у власній господарській діяльності Підприємство надало скорочені звіти реєстратора розрахункових операцій.

Крім того, у Підприємства були наявні ліцензії на реалізацію товару.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та валових витрат є придбання платником податків товарів (послуг) для використання їх в своїй господарській діяльності. Підставою для виникнення такого права є податкова накладна, виписана контрагентом платника податків, який зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Відповідно до ч.,ч. 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Відмовляючи у задоволені позову, суди першої та апеляційної інстанції дійшли хибного висновку, що з наданих Підприємством копій податкових накладних не вдається можливим ідентифікувати особу, що приймала участь у здійсненні господарської операції, оскільки були відсутні прізвище, ім'я, по-батькові та не зазначена посада особи, яка її підписала, оскільки податкові накладні, складені ТОВ «Полісістемс», були підписані ОСОБА_3 і скріплені печаткою зазначеного суб'єкта господарювання.

Крім того, надані Підприємством товарно-транспортні накладні містять фактичні адреси пунктів навантаження товару (м. Київ, вул. Червоноткацька, буд. 61, корпус 57) та розвантаження товару (м. Київ, вул. Картвелішвілі, 7/2) із відміткою про відповідність наданого до перевезення вантажу правилам перевезень відповідних вантажів.

Сліз зазначити, що використання Підприємством приміщення за адресою м. Київ, вул. Картвелішвілі, 7/2 підтверджується договором оренди №01/08-13 від 1.08.2013 року.

Зазначаючи про відсутність платіжних доручень або виписок з особового рахунку на підтвердження оплати за отриманий товар, суди попередніх інстанцій не надали оцінки тому, що при перевірці ДПІ встановила, що розрахункові операції за придбаний товар не здійснювались, наявна була заборгованість Підприємства перед ТОВ «Полісістемс» за лютий 2014 року.

Крім того, перевіркою ДПІ було встановлено, що Підприємство на підставі патентів здійснювало у неспеціалізованих магазинах роздрібну торгівлю продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Таким чином, висновок суду першої та апеляційної інстанції щодо ненадання Підприємством документів на підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання такого роду операцій, є передчасним.

При новому розгляді адміністративної справи судам необхідно врахувати викладене і при оцінці доводів сторін правильно застосувати норми матеріального права, надати належну оцінку наявним у справі доказам на предмет встановлення реального виконання господарських операцій, а у разі їх недостатності запропонувати сторонам надати додаткові докази, пояснення, у разі необхідності допитати осіб в якості свідків.

Відповідно до п. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів прийшла до висновку, що судові рішення підлягають скасуванню, а адміністративна справа направленню до суду першої інстанції для нового розгляду.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Малого приватного підприємства «ГЕТЬМАН» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року скасувати, адміністративну справу направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис) Сірош М.В.

Загородній А.Ф.

Федоров М.О.