Справа № 138/487/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 138/487/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жикевич Т.Б.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

12 серпня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області про визнання протиправним рішення в частині відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язання призначити пільгову пенсію,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області про визнання протиправним рішення в частині відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язання призначити пільгову пенсію з 01.08.2014, зарахувавши до пільгового стажу період роботи позивача в ДП «Дитячий санаторій «Гірський» ЗАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця". Відповідно до постанови Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.06.2015 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли. Представник позивача у поданій заяві просив розглянути праву у порядку письмового провадження.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 01.08.2014 позивач ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсій відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.42).

Відповідач відмовив позивачу в призначені такої пенсії і, така відмова була оформлена 21.08.2015 протоколом 924 (а. с. 20). Листом № 2857/06-74/0210 від 16.09.2014 управління повідомило позивача про прийняття такого рішення. В листі зазначено, що пенсія за вислугу років працівникам освіти призначається відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою КМУ від 04.11.1993 №909 (зі змінами, внесеними Постановою КМУ від 26.09.2002 №1436). Зазначеним переліком передбачені санаторії, дитячі відділення в санаторіях, які відносяться до закладів і установ освіти. На думку відповідача, періоди роботи в санаторій «Гірський» (1 рік 1 місяць 19 днів) неможливо зарахувати до пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки даний заклад згідно за статутом ДП Дитячого санаторію «Гірський» ЗАТ товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» не відноситься до закладів і установ освіти. За даними трудової книжки до стажу за вислугу років можна зарахувати 23 роки 11 місяців 4 дні, що не дає права на призначення даного виду пенсії.

Крім того 17.09.2014 відповідач, за наслідками проведення засідання комісії по розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсії, вирішив відмовити позивачу в призначені пенсії за вислугу років, оскільки у неї відсутній необхідний стаж роботи 25 років.

В подальшому Управління соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області погодило такий висновок відповідача. Дана обставина підтверджується відповідним листом №2839/12-17 від 25.09.2014 (а.с. 43,44).

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в порядку перевірки пенсійної справи 21.10.2014 (лист №1584/14-06) роз'яснила відповідачеві те, що приймаючи до уваги статут ДП «Гірський», з якого вбачається, що це є саме дитячий оздоровчий заклад, необхідно додатково провести зустрічну перевірку з метою уточнення даного факту. У разі підтвердження факту роботи вихователем в дитячому санаторії період роботи в даному закладі можливо зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (а.с. 45,46).

З метою перевірки інформації щодо роботи позивача вихователем у періоди роботи з 21.04.1999 по 25.09.1999, з 01.05.2001 по 22.09.2001 та з 10.05.2002 по 31.08.2002, УПФУ в м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області в січні 2015 проведено зустрічну перевірку в ДП «Дитячому санаторію «Гірський». В листі №995/06-78/02-10 від 12.03.2015 зазначено, що в результаті проведеної перевірки та додатково витребуваних документів встановлено, що дійсно філія дитячого санаторію «Гірський» з листопада 1999 року є дитячим оздоровчим закладом. Додатково до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по вислузі років ОСОБА_2 було зараховано періоди з 01.05.2001 року по 22.09.2001 рік та з 10.05.2002 року по 31.08.2002 рік, при цьому стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років обраховано в 24 роки 7 місяців 8 днів, що не дає права на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (а.с.47-52,56).

Розглянувши питання про призначення позивачу пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за вказаних обставин, відповідач знову відмовив їй у призначені такої пенсії і, така відмова була оформлена 10.03.2015р. протоколом 9365 (а. с. 57). Листом від 12.03.2015р. №995/06-78/02-10 інформацію повідомлено позивачу (а. с. 76).

Як вбачається з записів в трудовій книжці, оригінал якої було досліджено судом першої інстанції, позивач з 21.04.1999 року прийнята на посаду виховательки на період літньо-оздоровчого сезону в філіал Хмільницького відділення Пансіонат з лікування «Гірський» АТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця». Також в трудовій міститься відбиток штемпеля ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» Філія санаторій «Гірський». На зазначеній посаді позивач працювала до 25.09.1999р. (а.с.8).

В матеріалах справи також міститься довідка про заробітну плату позивача, яку вона отримала, зокрема, а період з квітня по вересень 1999 року, включно. Загальний розмір заробітної плати становить 726,87 грн. Довідка видана ДП «Дитячий санаторій «Гірський». Аналогічні відомості зазначені в акті №35 (додатковий) від 10.02.2015, складеному відповідачем за результатами перевірки стажу роботи ОСОБА_2 за період з квітня 1999 року по вересень 1999 року. В довідці також вказано, що на всі виплати нараховані страхові внески (єдиний внесок) (а.с.19, 51-52).

Факт того, що позивач в період з 21.04.1999 по 25.09.1999 фактично виконувала роботу вихователя в філії ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» - «Санаторій «Гірський» підтверджено показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, допитаних судом першої інстанції. Зокрема, вони зазначили, що ОСОБА_2 працювала на посаді вихователя та в її обов'язки, крім іншого, входило проведення освітньо-виховної роботи та догляд за групою дітей, яким вона організовувала екскурсії та слідкувала за дотриманням ними лікувального режиму.

Крім того, суду першої інстанції було надано посадову інструкцію вихователя, затверджену 26.03.1999 в с. Брониця директором санаторію «Гірський». На даній інструкції вчинено підписи про ознайомлення з її змістом ряду осіб, зокрема і позивачем. Згідно Розділу ІІ посадової інструкції до завдань і обов'язків вихователя віднесено, зокрема, планування і організація навчально-виховної роботи, відпочинок і оздоровлення дітей; відповідальність за збереження життя і здоров'я дітей; здійснення зв'язку з лікуючим лікарем дітей, вжиття заходів щодо попередження бездоглядності та правопорушень серед дітей; здійснення індивідуальної роботи з дітьми; організовувати дозвілля дітей та разом з культорганізатором брати участь у проведенні культурно-масових заходів; сприяння становленню їх, як особистостей, створення умов для розвитку обдарувань, здібностей, талантів, їх участі в художній самодіяльності, а також технічній, спортивній, суспільно-корисній діяльності; виховання поваги до батьків, жінок, культурно-національних цінностей України, дбайливе ставлення до навколишнього середовища; дотримання педагогічної етики та ін.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку (Ред. Закону від 09.12.2012).

Постановою КМУ №909 від 04.11.1993 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Так, згідно розділу першого переліку, який визначає найменування закладів і установ освіти та найменування посад, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, вихователі санаторіїв та дитячих відділень в санаторіях.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що за встановлених обставин позивач в період з 21.04.1999р. по 25.09.1999р. дійсно працювала на посаді вихователя у вказаному вище санаторії. Така посада у відповідній установі передбачена Постановою КМУ №909 від 04.11.1993, а відтак період її роботи має бути зарахований до спеціального стажу, який дає право на пенсію відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Боровицький О. А.