Справа № 2а-10988/10/1570
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Київ К/800/44952/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013

у справі 2а/10988/10/1570

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зенал ЛТД»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси

про скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язати вчинити

певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зенал ЛТД» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси про скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язати вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2011 позов задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем були подані до ДПІ податкові декларації та заяви про бюджетне відшкодування ПДВ за березень 2009 року в сумі 5908 грн., за квітень 2009 року в сумі 8382 грн., за листопад 2009 року в сумі 7013 грн. та за грудень 2009 року в сумі 7370 грн.

Достовірність визначення бюджетного відшкодування підтверджена довідками від №7103/15-2 від 21.05.2009 року, №7978/15-2 від 15.06.2009 року, №170/15-2 від 20.01.2010 року та №1429/15-2 від 10.02.2010 року відповідно, складеними за результатами перевірки, проведеної на виконання вимог п.п. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Податковим органом 30.08.2010 року відповідачем були повторно проведені невиїзні перевірки ТОВ «Зенал ЛТД» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ по вказаним деклараціям, за наслідками яких були складені акти №10057/15-2, №10056/15-2, №10058/15-2 та №10055/15-2 відповідно.

На підставі зазначених актів 10.09.2010 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення №/0, №/0, №/0 та №/0, якими ТОВ було зменшено бюджетне відшкодування ПДВ за березень 2009 року в сумі 5908 грн., за квітень 2009 року в сумі 8382 грн., за листопад 2009 року в сумі 7013 грн. та за грудень 2009 року в сумі 7370 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень стало виявлення підчас перевірок розбіжностями податкової звітності позивача з показниками податкової звітності його контрагентів.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР встановлено, що податковий кредит -це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Згідно із підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6).

При цьому підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів, дата виписки відповідного рахунку - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Виходячи із вимог чинного законодавства, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, через що у кожній справі суд повинен встановлювати наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Як вбачається з обставин справи, відповідачем не доведено, що на момент здійснення правочину та його виконання, позивач та його контрагент мали намір на укладення правочину всупереч інтересам держави або суспільства.

Саме по собі господарське зобов'язання, яке оформлено відповідними первинними документами, не є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства навіть за умови встановлення розбіжностей чи інших порушень у податковому обліку сторін..

Встановлено, що наданими доказами не спростовано презумпції правомірності правочину (договору), а матеріалами справи документально підтверджується виконання зобов'язань по укладеним угодам.

При цьому, чинним законодавством не передбачено обов'язку покупця (замовника) перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем (виконавцем) в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах.

Якщо контрагент за договором не виконав свого зобов'язання по декларуванню та сплаті податку до бюджету чи подачі звітності до податкових органів, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, але не є підставою для визнання недійсними угод, що укладені та виконані сторонами.

Рішення судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 у справі 2а/10988/10/1570 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 у справі 2а/10988/10/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко