Справа № 808/6650/14 (ДО/808/376/14)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
07 серпня 2015 рокусправа № 808/6650/14 (ДО/808/376/14)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Чумака С. Ю., Малиш Н.І.,
секретарі судового засідання: Трахт К.О.,
за участі представника позивача Грамчук М.О.,
представник відповідача: ГУ Національної гвардії України - Степура Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року по справі № 808/6650/14 за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 , Першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Плотникова В.С., Головного управління Національної гвардії України про визнання неправомірними дій, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач 07.10.2014 року звернувся до суду з адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 , першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 , Головного управління Національної гвардії України, яим просив:
- визнати неправомірними дії командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 11.06.2014 року під час призначення службового розслідування та затвердження 17.06.2014 року висновку за його результатами;
- визнати протиправними дії першого заступника командира частини - начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 під час проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2014 року № 161;
- визнати незаконним та скасувати висновок службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків чергового частини капітаном ОСОБА_1 з 09.05.2014 року на 10.05.2014 року;
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2014 року № 161;
- визнати незаконним та скасувати наказ командувача Національної гвардії України №164 від 17.07.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника фізичної підготовки і спорту військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 », стосовно накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення: «позбавлення військового звання»;
- зобов`язати командувача Національної гвардії України внести зміни до наказу від 15.08.2014 року № 70 о/с в частині позбавлення військового звання та звільнення ОСОБА_1 , а саме: «Згідно з пунктом 77 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» позбавлено військового звання та відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом «в» пункту 1 частини 8 (у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку)», замінивши на: «У зв`язку зі скороченням посади начальника фізичної підготовки і спорту військової частини НОМЕР_1 та відповідно до п. «г» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України». Замінити підставу з: «наказ командувача Національної гвардії України від 18.07.2014 року № 170» на: «наказ командувача Національної гвардії України від 23.05.2014 року № 38»;
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.08.2014 року № 41 в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 видати наказ (по особовому складу) стосовно виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням внесених змін до наказу командувача Національної гвардії України від 15.08.2014 року № 70 о/с;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу від 29.08.2014 року № 41 в частині підстави та формулювання причини звільнення з «Звільнений у запас ЗСУ за пп. «В» п. 1 ч. 8 (у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на: «Звільнений у запас ЗСУ за п. «г» ч. 6 (у зв`язку зі скороченням посади) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що зміст висновків суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи та має місце недоведеність обставин, які суд вважає встановленими.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.
Представник відповідача - Головного управління Національної гвардії України проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач та відповідачі: командир військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 , перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до вимог частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов`язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15.07.2002 року призваний на військову службу, про що свідчить наказ ХВУ № 631 від 15.07.2002 року.
22.06.2012 року ОСОБА_1 був укладений контракт з Міністерством внутрішніх справ України терміном дії до липня 2017 року. Станом на 08.05.2014 року капітан ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника фізичної підготовки і спорту військової частини НОМЕР_1 .
Наказом начальника військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 №161 від 11.06.2014 року призначено проведення службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків черговим частини капітаном ОСОБА_1 з 09.05.2014 року на 10.05.2014 року. Провадження службового розслідування доручено першому заступнику командира частини - начальнику штаба майору ОСОБА_3 .. Контроль за виконанням зазначеного наказу командир військової частини залишив за собою. Строк проведення службового розслідування визначено наказом з 11.06.2014 року по 30.06.2014 року (а.с. 122 123 т. 1).
17.06.2014 року командиром в.ч. НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 затверджено висновок службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків чергового частини капітаном ОСОБА_1 з 09.05.2014 року на 10.05.2014 року. Вказаним висновком зазначено порушення капітаном ОСОБА_1 вимог статей 11, 16, 17, 295, 296, 297, 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також зазначено про свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності військовій присязі, нехтування обов`язком із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. З урахуванням суспільно-політичної обстановки в регіоні, вирішено клопотати в порядку, встановленому статтею 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України перед командувачем Національної гвардії України про накладення на начальника фізичної підготовки та спорту капітана ОС ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» ( а.с. 115 121 т.1) .
Згідно висновку службового розслідування порушення позивачем вищевикладених положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України полягало в тому, що « 09 травня 2014 року комісією військової частини НОМЕР_1 у складі першого заступника командира частини - начальника штаба майора ОСОБА_3 , заступника начальника штабу капітана ОСОБА_4 , начальника фізичної підготовки і спорту капітана ОСОБА_1 було проведене знищення секретних документів у зв`язку із загрозою нападу на територію військової частини НОМЕР_1 та можливим потраплянням документів із обмеженим доступом до сторонніх осіб. В склад комісії входив капітан ОСОБА_1 , який на той час виконував обов`язки чергового частини НОМЕР_1 , він також був присутній під час знищення документів із грифом «таємно» та «ДСК» .Після документального оформлення знищення документів із обмеженим доступом був складений відповідний акт, але капітан ОСОБА_1 відмовився ставити підпис у зазначеному акті. Про даний вчинок капітана ОСОБА_1 був складений акт від 17.06.2014 року № 268, де члени комісії засвідчили відмову капітана ОСОБА_1 ставити підпис у акті «Про знищення документів і справ» від 09.05.2014 року № 2 дск. Треба додати, що під час знищення службової документації чергового частини капітаном ОСОБА_1 не була знищена та не була вивезена книга видачі зброї. Спеціальне обладнання та інші матеріальні засоби, що знаходились у приміщенні чергового частини капітаном ОСОБА_1 вивезено не було, що призвело до їх втрат. Більш того, після передислокації особового складу з військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 з невідомих причин не повідомив безпосереднього начальника тобто командира військової частини НОМЕР_1 про причини своєї відсутності. Слід відзначити, що начальник фізичної підготовки та спорту капітан ОСОБА_1 09.05.2014 року, виконуючи обов`язки чергового частини, під час проведення передислокації особового складу військової частини НОМЕР_1 , належним чином покладені на нього обов`язки не виконав. У порушення ст.ст.295, 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не доповів командирові військової частини НОМЕР_1 про отримання телефонограми від Начальника Генерального штабу Збройних Сил України щодо отриманого завдання про підготовку до можливого нападу на територію військової частини НОМЕР_1 , не уточнив у командира військової частини про подальший порядок дій та не оповістив особовий склад частини про отриману інформацію. Також у порушення ст.ст.296, 297 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України своєчасно та встановленим порядком наряд чергового частини не здав. Зброю та боєприпаси офіцерів та прапорщиків частини капітан ОСОБА_1 здав актом лише 16.05.2014 року начальнику служби озброєння та техніки частини ст. ОСОБА_5 » ( а.с. 109-110 т.1).
Вказаний висновок у відповідності до вимог ст. 8.7 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України, завізований юрисконсультом військової частини ОСОБА_6 .
Наказом командувача Національної гвардії України № 164 від 17.07.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника фізичної підготовки і спорту військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 » начальнику фізичної підготовки та спорту військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання ( а.с. 151 т. 1).
Наказом Командувача Національної гвардії України № 70о/с від 15.08.2014 року «По особовому складу» згідно з пунктом 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України капітана ОСОБА_1 позбавлено військового звання та відповідно до ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за п.п. «в» п.1 ч.8 (у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) ( а.с. 150 т. 1).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 41 від 29.08.2014 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 , звільненого відповідно до п.77 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ» позбавлення військового звання та відповідно до ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас ЗСУ за п.п. «в» п.1 ч.8 (у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) наказом командувача Національної гвардії України від 15.08.2014 року № 70о/с у запас Збройних Сил України без права носіння військової форми одягу (а.с. 10 т. 1).
Наявність вказаних обставин сторонами не заперечувалась.
Предметом позовних вимог ОСОБА_1 є: висновок службового розслідування, накази № 164 від 17.07.2014 року, № 70 о/с від 15.08.2014 року, № 41 від 29.08.2014 року та дії відповідача ОСОБА_2 під час призначення службового розслідування та затвердження висновку службового розслідування, та дії відповідача ОСОБА_3 під час проведення службового розслідування.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2232).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом
України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок, умови, особливості проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі по тексту - Положення № 1153/2008).
Станом на початок травня 2014 року капітан ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника фізичної підготовки та спорту. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи та сторонами не оскаржується.
23.05.2014 року наказом Командувача Національної гвардії України № 38 «Про організаційно-штатні заходи в Національній гвардії України» з метою підвищення ефективності виконання службово-бойових завдань, оптимізації організаційної структури Національної гвардії України затверджено Перелік змін до штатів територіальних управлінь, з`єднань, військових частин, установ та закладів Національної гвардії України. Згідно вказаного Переліку в окремому батальйоні з охорони громадського порядку Національної гвардії України у м.Маріуполь скорочено посаду начальника фізичної підготовки та спорту.
Наказом начальника управління Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України від 30.05.2014 року № 40 о/с капітана ОСОБА_1 звільнено з посади начальника фізичної підготовки і спорту та зараховано в розпорядження начальника управління Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України.
На виконання вказаного вище наказу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №118 від 03.06.2014 року відповідно до п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України звільнено з посади та зараховано у розпорядження начальника Східного територіального управління Національної гвардії України капітана ОСОБА_1 - начальника фізичної підготовки і спорту.
Відповідно до п.п. 1 п. 116 Положення № 1153/2008 (в редакції на час спірних правовідносин) зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.
Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до п.п.1- п.п. 6, 7-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають.
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 12.05.2014 року по 11.06.2014 року перебував на лікарняному, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 101 (по стройовій частині) від 12.05.2014 року та не заперечується сторонами у справі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки начальником управління Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України ніяких розпоряджень щодо визначення обов`язків ОСОБА_1 не було винесено і позивач не був виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, він продовжував проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядковуватись командиру цієї військової частини, принаймні станом на 11.06.2014 року.
Наказом начальника військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 № 161 від 11.06.2014 року призначено проведення службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків чергового частини капітаном ОСОБА_1 з 09.05.2014 року на 10.05.2014 року. Провадження службового розслідування доручено першому заступникові командира частини - начальника штабу майору ОСОБА_3 ..
Апелянт вважає, що під час призначення службового розслідування було порушено порядок та строки його призначення та проведення.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.п. 2.1.1 Інструкції № 1000 службове розслідування проводиться в разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів, що негативно вплинуло на стан виконання покладених на внутрішні війська службово-бойових завдань або створило загрозу здоров`ю чи життю особового складу та/або призвело до порушення прав та законних інтересів громадян, до людських жертв чи інших тяжких наслідків, порушень громадського порядку, заподіяння шкоди державі, підприємству, установі, організації незалежно від форми власності чи об`єднанню громадян.
В наказі № 161 від 11.06.2014 року зазначено, що підставою для призначення службового розслідування стало встановлення обставин невиконання черговим частини капітаном ОСОБА_1 в повному обсязі обов`язків щодо вивезення, збереження та знищення певних видів військового майна та документації, що призвело до їх втрати. Вказані підстави відповідають положенням п. п. 2.1.1 Інструкції № 1000.
Відповідно до п. 3.2 Інструкції № 1000 рішення про проведення службового розслідування приймається начальником (командиром), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Інші службові особи мають право в разі потреби звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування.
В даному випадку, начальником (командиром), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності був підполковник ОСОБА_7 , до повноважень якого і входить видання спірного наказу № 161 від 11.06.2014 року.
Щодо посилання апелянта стосовно порушення строків призначення службового розслідування, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 3.5 Інструкції № 1000 командир (начальник) зобов`язаний призначити службове розслідування з моменту, коли йому стало відомо про факт вчинення правопорушення, подію, що потребують з`ясування обставин, за яких вони сталися.
З матеріалів справи вбачається, що службове розслідування було призначено за результатами розгляду рапорту першого заступника командира частини - начальника штабу майора ОСОБА_3 від 11.06.2014 року.
Крім того, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 103 (по стройовій частині) від 14.05.2014 року підполковник ОСОБА_2 з 14.05.2014 року вибув на амбулаторне лікування до центру первинної медико-санітарної допомоги № 9 м.Маріуполь та прибув із (а.с.43 т. 2).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2013 року № 126 (по стройовій частині) підполковник ОСОБА_2 прибув із центру первинної медико-санітарної допомоги № 9 м. Маріуполь (а.с. 45 т. 2) .
Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2014 року № 122 (по стройовій частині) у зв`язку із складною оперативною обстановкою у м.Маріуполі, обумовленою перебуванням у місті незаконних збройних формувань, які погрожують мирному існуванню громадян та функціонуванню державних та комунальних закладів, на підставі того, що значна частина особового складу військової частини НОМЕР_1 перебуває у пункті тимчасової дислокації аеропорті Маріуполь під командуванням майора ОСОБА_8 , а решта особового складу виконує свої функціональні обов`язки у розташуванні військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), з метою недопущення порушень військової дисципліни та всебічного і повного виконання службово-бойових завдань, з 09.06.2014 року підполковник ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) (а.с.44 т. 2).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підполковник ОСОБА_2 виніс наказ про призначення службового розслідування після отримання рапорту майора ОСОБА_3 від 11.06.2014 року.
Посилання апелянта на те, що командир військової частини НОМЕР_1 знав про зазначені в рапорті обставини ще 10.05.2014 року, колегією суддів до уваги не приймається.
Пункт 3.8 Інструкції № 1000 не містить прив`язку щодо терміну призначення службового розслідування до самих обставин події. Вказана норма оперує поняттям «з моменту, коли дізнався». Враховуючи оперативну ситуацію, що склалася після 09.05.2014 року у м.Маріуполі, передислокацію військової частини в аеропорт м.Маріуполь, перебування командира військової частини підполковника ОСОБА_2 на лікарняному з 14.05.2014 року, колегія вважає, що моментом, коли посадова особа дізналася про дії безпосередньо позивача, є саме отримання рапорту від майора ОСОБА_3 від 11.06.2014 року.
Колегія суддів вважає, що дії командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 щодо призначення службового розслідування та винесення у зв`язку із цим наказу № 161 від 11.06.2014 року, вчинені у межах його повноважень, у спосіб, передбачний законом, а тому підстави для визнання їх протиправними відсутні. Наказ №161 від 11.06.2014 року є законним, оскільки прийнятий повноважною особою, своєчасно та за наявності визначених законодавством підстав щодо проведення службового розслідування.
Крім того, пунктом 3.8 Інструкції № 1000 встановлені заборони проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або заінтересованим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього командира (начальника) порушника.
Апелянтом а ні в позові, а ні в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б свідчили про те, що перший заступник командира частини - начальник штабу майор ОСОБА_3 був співучасником правопорушення або зацікавлений у наслідках розслідування. В матеріалах справи такі докази також відсутні.
Тому у задоволенні вимог позивача щодо визнання протиправними дій першого заступника командира частини - начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 під час проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2014 року № 161, суд першої інстанції правомірно відмовив.
Щодо визнання незаконним та скасування висновку службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків чергового частини капітаном ОСОБА_1 з 09.05.2014 року на 10.05.2014 року колегія суддів зазначає наступне.
У висновку службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків чергового частини капітаном ОСОБА_1 з 09.05.2014 року на 10.05.2014 року зазначено про порушення позивачем вимог статей 11, 16, 17, 295, 296, 297, 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності військовій присязі, нехтування обов`язком із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ураховуючи суспільно-політично обстановку в регіоні, клопотати в порядку, встановленому статтею 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України перед командувачем Національної гвардії України про накладення на начальника фізичної підготовки та спорту капітана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особистий номер НОМЕР_2 , дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю».
Відповідно до ст. 295 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України черговий частини призначається з числа офіцерів управлінь військової частини та батальйонів, а також командирів рот та з тих, хто прирівнюється до них. Він відповідає за своєчасне оповіщення підрозділів та управління військової частини про оголошення тривоги, за підтримання внутрішнього порядку у військовій частині і несення служби добовим нарядом, а також за зберігання пістолетів та боєприпасів офіцерів і прапорщиків військової частини. Черговий частини підпорядковується командирові військової частини. Йому підпорядковується весь склад добового наряду військової частини.
Статтями 296-297 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено порядок прийняття чергування, яке полягає в тому, що перед розводом новопризначений черговий у визначений час прибуває до начальника штабу військової частини на інструктаж і для одержання пароля. На розводі новопризначений черговий частини перевіряє склад наряду, знання ним своїх обов`язків, наявність та стан озброєння, форму одягу, виявляє осіб, які скаржаться на стан здоров`я, дає вказівки про усунення недоліків та оголошує форму одягу на наступну добу. Після розводу новопризначений черговий приймає від попереднього чергового документи (додаток 7 до цього Статуту),
а також зброю і боєприпаси офіцерів та прапорщиків військової частини. Зброя
приймається поштучно, згідно з номерами та комплектністю. Потім разом із попереднім черговим частини він перевіряє справність технічних засобів оповіщення та охорони,
приладів радіаційної і хімічної розвідки, а також уточнює за книгою заарештованих кількість заарештованих військовослужбовців і термін їх тримання на гауптвахті.
Позивач в апеляційній скарзі та його представник в судовому засіданні апеляційної інстанції наполягали на тому, що ОСОБА_1 не прийняв чергування 09.05.2014 року, а тому йому не може ставитись у провину невиконання обов`язків чергового частини.
Колегія суду зазначає, що таке твердження спростовується наступними матеріалами справи.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України від 08.05.2014 року № 100 (по стройовій частині) призначено з 09.05.2014 року на 10.05.2014 року у добовий наряд черговим частини - капітана ОСОБА_1 , начальника фізичної підготовки і спорту.
Щодо посилання апелянта на виключення з числа доказів у даній справі вказаного наказу, оскільки наказ був знищений під час подій 09.05.2014 року, а тому не може бути доказом по справі щодо підтвердження чергування позивача у вказаний час, колегія зазначає наступне.
Згідно тексту адміністративного позову, ОСОБА_1 зазначив, що 09.05.2014 року він виконував обов`язки чергового частини, але добовий наряд ним прийнятий не був (а.с.6).
Крім того, позивач неодноразово в своїх поясненнях під час проведення службового розслідування та після нього зазначав, що 09.05.2014 року він був черговим по частині; під час здійснення прийому-передачі наряду попередній черговий капітан ОСОБА_9 повідомив його, що телефон з прямим двостороннім зв`язком з черговим міського управління МВС не працює, про що було зроблено запис в книзі приймання та здачі чергування чергового части до останнього часу його перебування в частині в якості чергового частини 09.05.2014 року, все майно, що знаходилось на момент прийняття чергування, було в наявноті; він разом з помічником, прапорщиком ОСОБА_10 завантажив всю зброю, боєприпаси, картки - замісники, навчальну зброю та спеціальні засоби з КЗЗ ЧЧ в ящик, який отримав від начальника складу озброєння та боєприпасів, ящик був віднесений на склад озброєння та боєприпасів і зданий; документація з грифом «Таємно» або «ДСК» після того як частину покинуло більше 50 відсотків військовослужбовців та зняті всі блокпости, ним була знищена, вказівки, щодо її евакуації, передачі іншій особі, він не отримував, натомість, від начальника штабу частини отримав дозвіл на знищення. (а.с. 103, 105, 106, 172 т. 1).
Таким чином, навіть відсутність на час розгляду справи в письмовому вигляді наказу від 08.05.2014 року № 100 не спростовує того факту, що він існував на час спірних подій та саме на його виконання позивач здійснював обов`язки чергового військової частини НОМЕР_1 з 09.05.2014 року на 10.05.2015 року.
Вказані пояснення, зокрема щодо перевірки справності технічних заходів та внесення відповідного запису про це в книгу приймання та здачі чергування чергового частини, дій щодо здачі зброї, знищення документів, тощо на думку суду, свідчать саме про те, що капітан ОСОБА_1 фактично вчинив дії щодо прийняття чергування 09.05.2014 року, та усвідомлював, що на той час він виконує обов`язки чергового частини.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень віськових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни тощо.
Згідно зі ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст. 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України черговий частини серед іншого зобов`язаний: у разі надходження сигналу тривоги негайно подати сигнал на підйом підрозділів, доповісти командирові військової частини, оповістити його заступників та інших посадових осіб частини і діяти згідно з Інструкцією; до їх прибуття керувати діями підрозділів частини; у разі одержання повідомлення про мобілізацію негайно доповісти про це командирові й начальникові штабу військової частини і діяти за їх вказівками та інструкціями; видавати офіцерам і прапорщикам військової частини особисту зброю та боєприпаси до неї під особисту розписку у книзі видачі зброї та боєприпасів (додаток 10 до цього Статуту), а у разі оголошення тривоги - за картками; здійснювати контроль за своєчасністю здавання зброї та боєприпасів; особисто перевіряти не менше ніж двічіна добу (з них один раз уночі) несення служби добовим нарядом і додержання внутрішнього порядку в підрозділах, вживати заходів для
запобігання кримінальним та іншим правопорушенням, випадкам порушення вимог безпеки, а також для усунення виявлених недоліків; постійно знати місце перебування командира військової частини, негайно доповідати йому про всі надзвичайні події у військовій частині, про самовільно відсутніх військовослужбовців строкової служби і вжиті заходи щодо їх розшуку; постійно перебувати в кімнаті чергового; виходячи у службових справах, залишати замість себе помічника й сповіщати йому, куди і на який час вибув.
Крім того, статтею 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні,
у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Такими обов`язками, зокрема, є виконання дій щодо збереження, вивезення чи знищення військового майна та документації з метою недопущення заволодіння ними сторонніми особами.
Згідно висновку службового розслідування порушення позивачем вищевикладених положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України полягало в тому, що « 09 травня 2014 року комісією військової частини НОМЕР_1 у складі першого заступника командира частини - начальника штаба майора ОСОБА_3 , заступника начальника штабу капітана ОСОБА_4 , начальника фізичної підготовки і спорту капітана ОСОБА_1 було проведене знищення секретних документів у зв`язку із загрозою нападу на територію військової частини НОМЕР_1 та можливим потраплянням документів із обмеженим доступом до сторонніх осіб. В склад комісії входив капітан ОСОБА_1 , який на той час виконував обов`язки чергового частини НОМЕР_1 , він також був присутній під час знищення документів із грифом «таємно» та «ДСК» .Після документального оформлення знищення документів із обмеженим доступом був складений відповідний акт, але капітан ОСОБА_1 відмовився ставити підпис у зазначеному акті. Про даний вчинок капітана ОСОБА_1 був складений акт від 17.06.2014 року № 268, де члени комісії засвідчили відмову капітана ОСОБА_1 ставити підпис у акті «Про знищення документів і справ» від 09.05.2014 року № 2 дск. Треба додати, що під час знищення службової документації чергового частини капітаном ОСОБА_1 не була знищена та не була вивезена книга видачі зброї. Спеціальне обладнання та інші матеріальні засоби, що знаходились у приміщенні чергового частини капітаном ОСОБА_1 вивезено не було, що призвело до їх втрат. Більш того, після передислокації особового складу з військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 з невідомих причин не повідомив безпосереднього начальника тобто командира військової частини НОМЕР_1 про причини своєї відсутності. Слід відзначити, що начальник фізичної підготовки та спорту капітан ОСОБА_1 09.05.2014 року, виконуючи обов`язки чергового частини, під час проведення передислокації особового складу військової частини НОМЕР_1 , належним чином покладені на нього обов`язки не виконав. У порушення ст.ст.295, 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не доповів командирові військової частини НОМЕР_1 про отримання телефонограми від Начальника Генерального штабу Збройних Сил України щодо отриманого завдання про підготовку до можливого нападу на територію військової частини НОМЕР_1 , не уточнив у командира військової частини про подальший порядок дій та не оповістив особовий склад частини про отриману інформацію. Також у порушення ст.ст.296, 297 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України своєчасно та встановленим порядком наряд чергового частини не здав. Зброю та боєприпаси офіцерів та прапорщиків частини капітан ОСОБА_1 здав актом лише 16.05.2014 року начальнику служби озброєння та техніки частини ст. ОСОБА_5 » ( а.с. 109-110 т.1).
Щодо посилання апелянта на відсутність телефонограми 09.05.2014 року від Начальника Генерального штабу Збройних Сил України про підготовку до можливого нападу на територію військової частини НОМЕР_1 та доказів її наявності, колегія суддів зазначає наступне.
Телефонограма є усним розпорядженням вчинити певні дії, яка може бути зафіксована на паперовому носії. В даному випадку, це було завдання Начальника Генерального штабу Збройних Сил України, про існування якого згадують посадові особи, в тому числі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у письмових поясненнях під час службового розслідування, де зазначають, що «надійшла інформація про посилання охорони». При надходженні такої телефонограми позивач, виконуючи обов`язки чергового військової частини, не уточнив у командира військової частини про подальший порядок дій та не оповістив особовий склад частини про отриману інформацію.
Щодо неналежної евакуації зброї позивачем, колегія суддів зазначає наступне. Наказ про евакуацію був відданий підполковником ОСОБА_2 о 16 год. 09.05.2014 року, про що в матеріалах справи наявні пояснення, як самого позивача, так і лейтенанта ОСОБА_5 та прапорщика ОСОБА_11 , які між собою співпадають. Далі, з пояснень начальника служби озброєння та техніки старшого лейтенанта ОСОБА_5 під час службового розслідування встановлен, що зброя до передачі була представлена капітаном ОСОБА_1 без опису та будь-яких облікових документів чергового частини. У зв`язку із чим начальник складу озброєння та боєприпасів сержант ОСОБА_12 відмовився приймати зброю без документів та запропонував капітану ОСОБА_1 її перерахувати, від чого останній відмовився.
Крім того, незрозумілою є поведінка капітана ОСОБА_1 щодо відмови від підписання акту про знищення документації із грифом «Таємно» та «ДСК», оскільки останній був присутній під час знищення, що вбачається також із його пояснень, наданих під час службового розслідування, та був зобов`язаний підписати такий акт, зазначивши при цьому свої заперечення, якщо такі були наявні.
Та обставина, що капітан ОСОБА_1 своєчасно та у встановленому порядку наряд чергового частини не здав, апелянтом не заперечується та підтверджується матеріалами службового розслідування.
Слід зазначити, що з того моменту, коли капітан ОСОБА_1 , будучи достовірно обізнаним про передислокацію військової частини, покинув територію військової частини НОМЕР_1 , проте він а ні в цей день, а ні в наступні дні 10.05.2014 року та 11.05.2014 року, маючи реальну можливість, не прибув в місце передислокації військової частини. Більш того, зв`язок із ним був відсутній, а сам він не вчиняв будь-яких дій щодо повідомлення командира про своє місцеперебування. Вже з 12.05.2014 року капітан ОСОБА_1 знаходився на лікарняному та з`явився за місцем служби лише 16.05.2014 року для складання акту про передачу зброї та боєприпасів.
Посилання апелянта в скарзі та його представника в судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що у місті Маріуполі в період 10-11 травня 2014 року неможливо було викликати таксі, чи скористатися громадським транспортом щоб добратися до місця передислокації військової частини НОМЕР_1 , а зв`язатися із командиром частини позивач не мав можливості через пошкоджений мобільний телефон, колегія суддів до уваги не проиймає, оскільки такі посилання жодними доказами не підтверджені, а крім того, такі посилання не виправдовують вчинок капітана Національної гвардії України.
Судом першої інстанції було встановлено, що аеропорт Маріуполь віддалений від військової частини НОМЕР_1 лише на відстань 6 км, а тому дістатись до місца передислокації військової части начальнику фізичної підготовки та спорту можна було і пішки. Непрацюючий чи пошкоджений мобільний телефон також не є взагалі єдиним засобом зв`язку.
А тому, зазначене свідчить саме про низьку усвідомленість військовослужбовцем свого військового обов`язку, низькі бойові і морально-психологічні якості та патріотизм капітана ОСОБА_1 ..
З огляду на викладене, зазначені у висновку службового розслідування обставини дійсно мали місце і провина у їх вчинені капітаном ОСОБА_1 доведена.
Посилання апелянта в скарзі та його представника в судовому засіданні апеляційної інстанції на те що позивач не повинен відповідати за знищене спеціальне обладнання та матеріальні засоби, що знаходились в приміщенні чергової частини, взагалі є безпідставним з огляду на наступне.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги в якості провини позивача ту обставину, що спеціальне обладнання та інші матеріальні засоби, що знаходились у приміщенні чергового частини, капітаном ОСОБА_1 вивезено не було, що призвело до їх втрат, оскільки згідно висновку службового розслідування по факту знищення та пошкодження військового майна частини НОМЕР_1 від 25.06.2014 року зазначено, що «…вину командування військової частини НОМЕР_1 та інших посадових осіб військової частини не встановлено, у зв`язку із відсутністю нормативно-правових актів України, внутрішній актів, інструкцій, тощо, які регулюють порядок евакуації військового майна у випадку ймовірного нападу озброєних осіб (угрупувань)».
Доводи апелянта та його представника про те, що висновок службового розслідування не відповідає вимогам п.п. 8.2, 8.3 та 8.4 Інструкції № 1000, колегія суддів до уваги не приймає. З тексту вказаного висновку вбачається, що він містить в собі опис обставин порушення, склад дисциплінарного проступку, вказівки на норми, що були порушені, опис пояснень позивача та інших осіб, причини скоєного правопорушення, службову характеристику ОСОБА_1 та висновки. Ставлення винної особи до висвітлених в висновку дій зазначено в аркушах бесід.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позовна вимога про скасування висновку службового розслідування не є належним способом захисту прав позивача.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Висновок службового розслідування не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке породжує для позивача права та обов`язки та тягне у разі невиконання певні негативні наслідки. Отже, висновок службового розслідування є лише викладенням та дослідженням обставин скоєного дисциплінарного проступку, висновки щодо цього, та рекомендації відносно обрання певного виду дисциплінарного стягнення.
Крім того, абз. 7 п. 6.3 Інструкції № 1000 передбачено, що особа, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.
Оскарження висновку службового розслідування Інструкцією № 1000 також не передбачено.
Таким чином колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконним та скасування висновку службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків чергового частини капітаном ОСОБА_1 з 09.05.2014 року на 10.05.2014 року задоволенню не підлягають.
Далі, судом першої інстанції встановлено, що висновок службового розслідування затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 17.06.2014 року.
Посилання апелянта на ту обставину, що вказана вище особа не мала права затверджувати висновок службового розслідування з посиланням на положення п.3.10 Інструкції № 1000, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки не доведено обставин неповноти чи не об`єктивності проведеного службового розслідування.
Крім того, відповідно до п. 10.3 Інструкції № 1000 після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир (начальник) проводить бесіду з військовослужбовцем, який учинив правопорушення. Під час бесіди до військовослужбовця доводяться суть учиненого ним порушення, які вимоги законодавства або посадових інструкцій він порушив. За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, заяв та клопотань особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Аркуш бесіди підписується особою, яка проводила бесіду, присутніми посадовими особами та військовослужбовцем, з яким проводилась бесіда. Аркуш бесіди долучається до матеріалів службового розслідування.
В матеріалах справи наявні аркуші проведення бесід з військовослужбовцем внутрішніх військ МВС України капітаном ОСОБА_1 з приводу його звільнення з військової служби за контрактом. Вказані бесіди проводились 18.06.2014 року (а.с. 160, 161 т. 1).
Так, у аркуші бесіди від 18.06.2014 року в п. 8 позивач зазначив, що йому не зрозуміла підстава, ніяких пояснень у нього не питали, розслідування не проводили.
Колегія суддів зазначає, що у висновку службового розслідування від 17.06.2014 року зазначено, що капітан ОСОБА_1 був опитаний та надав відповідні пояснення. Такі пояснення містяться в матеріалах службового розслідування та 15.06.2014 року (а.с. 103 т. 1). Зміст пояснень, викладених у висновку службового розслідування відповідає змісту обставин, викладених позивачем викладених в адміністративному позові та додаткових поясненнях щодо обставин подій, які стались з 09.05.2014 року на 10.05.2014 року у військовій частині НОМЕР_1 .
Тому відсутні підстави вважати, що під час службового розслідування у капітана ОСОБА_1 не відбирались пояснення.
Отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій підполковника ОСОБА_2 щодо затвердження 17.06.2014 року висновку службового розслідування.
Відповідно до п. 10.1 та п. 10.8 Інструкції № 1000 накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, здійснюється у порядку і в спосіб, що визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХІV.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене на військовослужбовця протягом місяця від дня закінчення службового розслідування. У цей період видається відповідний наказ командира (начальника) про прийняте ним рішення.
Супровідним листом від 15.07.2014 року вих.№ 873 начальником Східного територіального управління Національної гвардії України полковником ОСОБА_13 направлено матеріали за фактом порушення військової дисципліни капітаном ОСОБА_1 з клопотанням про накладення дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю».
Наказом командувача Національної гвардії України № 164 від 17.07.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника фізичної підготовки і спорту військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 » начальнику фізичної підготовки та спорту військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання.
В наказі зазначено наступне «У період з 09 на 10 травня 2014 року начальник фізичної підготовки та спорту капітан ОСОБА_1 був призначений до виконання обов`язків чергового військової частини НОМЕР_1 . Капітан ОСОБА_1 належним чином покладені на нього обов`язки не виконав. На порушення статей 295, 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не доповів командирові військової частини НОМЕР_1 про отримання телефонограми від начальника Генерального штабу Збройних Сил України щодо можливого нападу на територію військової частини НОМЕР_1 , не уточнив у командира військової частини про подальший порядок дій та не оповістив особовий склад частини про отриману інформацію. Близько 18.00 год. 09 травня 2014 року у зв`язку із загостренням у місті Маріуполі Донецької області суспільно-політичної обстановки було оголошено передислокацію військової частини НОМЕР_1 до пункту тимчасової дислокації аеропорту «Маріуполь», при цьому черговим частини капітаном ОСОБА_1 не в повному обсязі були виконані обов`язки щодо вивезення, збереження та знищення певних видів військового майна та документації, що призвело до їх втрати, а саме не було прийнято заходів щодо збереження матеріальних та спеціальних засобів, що перебували в приміщенні чергового частини (окрім зброї та боєприпасів), особовий склад частини не було поінформовано про проведення евакуації. Під час знищення службової документації чергового частини капітаном ОСОБА_1 не була знищена та не була вивезена книга видачі зброї. Спеціальне обладнання та інші матеріальні засоби, що знаходились у приміщенні чергового частини, капітаном ОСОБА_1 також вивезено не було, що призвело до їх втрат. Після передислокації особового складу з військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 з невідомих причин не прибув до пункту тимчасової дислокації - до аеропорту «Маріуполь» та 10-11 травня 2014 року був відсутній на службі без поважних причин, при цьому на зв`язок не виходив та не повідомив безпосереднього начальника - командира військової частини НОМЕР_1 про причини своєї відсутності. На порушення статей 296, 297 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України капітан ОСОБА_1 своєчасно в установленому порядку наряд чергового частини не здав. Зброю та боєприпаси офіцерів та прапорщиків частини він здав за актом лише 16.05.2014 року начальникові служби озброєння техніки частини старшому лейтенантові ОСОБА_5 ».
У зв`язку із викладеним, за порушення вимог статей 11, 16, 17, 295, 296, 297, 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності Військовій присязі, нехтування обов`язком із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ураховуючи суспільно-політичну обстановку в державі, а також обсяги і ступінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну гвардію України, начальникові фізичної підготовки та спорту військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) вирішено оголосити дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання.
Відповідно до п.п. 5 п. 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених частинами шостою і сьомою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється: у військових званнях до генерал-лейтенанта включно за всіма підставами - Міністром оборони України.
Пунктом 2 Указу Президента України від 28 березня 2014 року № 346/2014 «Питання головного органу військового управління Національної гвардії України» установлено, що командувач Національної гвардії України користується щодо військовослужбовців Національної гвардії України правами Міністра оборони України, які передбачені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.
З приводу посилання апелянта на ту обставину, що висновком службового розслідування від 17.06.2014 року та клопотанням про накладення дисциплінарного стягнення було запропоновано накласти на капітана ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю», в той час, як наказом командувача Національної гвардії України № 164 від 17.07.2014 року було застосовано більш суворе покарання у вигляді «позбавлення військового звання», колегія суддів зазначає наступне.
Висновок службового розслідування від 17.06.2014 року та клопотання про накладення дисциплінарного стягнення носять лише рекомендаційний характер. Враховуючи те, що командувач Національної гвардії України має дисциплінарну владу щодо накладення такого виду стягнення як «позбавлення військового звання», колегія суддів не вбачає в цьому порушень вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, наказ командувача Національної гвардії України від 17.07.2014 року № 164 є законним, виданим посадовою особою у межах повноважень у відповідності до вимог чинного законодавства.
Щодо визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2014 року № 41 в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 встановлено наступне.
Тобто, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2014 року № 41 про виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 є лише реалізацією наказів про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення та звільнення його з військової служби.
Тому, враховуючи попередні висновки про законність та обґрунтованість наказів від 17.07.2014 року №164 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника фізичної підготовки і спорту в.ч. 3057 капітана ОСОБА_1 » та від 15.08.2014 року № 70 о/с «По особовому складу», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволені позовних вимог про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2014 року № 41 про виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку з їх необґрунтованістю, з чим погоджується колегія суддів.
Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, судом ретельно перевірено доводи сторін, дано їм вірну оцінку, постанова суду є законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого по справі судового рішення відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року по справі № 808/6650/14 залишити без задоволення.
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року по справі № 808/6650/14 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.
В повному обсязі ухвалу складено 10 серпня 2015 року.
Головуючий суддя: І.В. Юрко
Суддя: С.Ю. Чумак
Суддя: Н.І. Малиш