Справа № 2а-8759/09/1570
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/1332/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Степашка О.І.

Шипуліної Т.М.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 16.07.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012

у справі № 2а-8759/09/1570

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської

області

за участю Прокуратури Овідіопольського району Одеської області,

Прокуратури Одеської області

про скасування податкового повідомлення рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області про скасування податкових повідомлень - рішень: № /1 від 17.04.2009; № /1 від 17.04.2009.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, скасовано податкові повідомлення рішення: № /1 від 17.04.2009; № /1 від 17.04.2009.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведена виїзна позапланова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 23.02.2006 по 31.12.2008 та складено акт № 315/17-1/НОМЕР_1 від 05.02.2009.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № /0 від 11.02.2009, яким визначено позивачу податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 1218271, 8 грн.: основний платіж 809461, 2 грн.; штрафні (фінансові) санкції 408810, 60 грн.; № /0 від 11.02.2009, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 254461, 01 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. "а" п. 19.1 ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", неведення обліку доходів і витрат ф. 10 за період діяльності з 23.02.2006 по 31.12.2008, ч. 1 п. 4 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян", пп. "в" п. 19.1 ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", не надавались декларації про отримані доходи за період з 23.02.2006 по 31.21.2008; ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян", занижено суму оподатковуваного (чистого) доходу за 2007 рік на суму 3035479, 50 грн., у зв'язку з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у розмірі 254461, 01 грн., пп. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість за лютий 2007 року у сумі 809461, 20 грн., а також пп. 4.1.4 п. 4.1, пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", ненадання податкових декларацій з податку на додану вартість за період з лютого 2007 року по грудень 2008 року.

Статтею 1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. Гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до положень статті 2 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. У разі коли фізична особа - суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання таким суб'єктом установлених Указом вимог.

Водночас порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених статтею 1 Указу, у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Згідно зі статтею 5 Указу в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено, що відповідач не довів тих обставин, за якими отриманий позивачем, як фізичною особою, дохід від продажу нерухомого майна використовувався ним в результаті здійснення підприємницької діяльності.

Позивач 23.02.2006 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, предметом діяльності якої є "надання індивідуальних послуг".

Право власності на земельну ділянку загальною площею 1,2679 га на будівлі і споруди позивачем набута у 2005 році на підставі договорів купівлі-продажу майнового паю, які перелічені у висновках судового експерта з економічних питань (т. 2 а.с. 6-7).

Після списання багаторічних насаджень, зміни цільового призначення земельної ділянки та реконструкції нерухомого майна на будівлі і споруди виробничо-промислової бази та складські приміщення, позивачу було видано 20.03.2006 Акт про право власності на земельну ділянку та свідоцтво про право власності на будівлі і споруди виробничо-промислової бази та складські приміщення від 23.03.2006.

Згідно договорів купівлі-продажу від 19.02.2007 позивачем продано ТОВ „ЧП ОСОБА_4" земельну ділянку загальною площею 1,2679 га. та будівлі та споруди виробничо-промислової бази та складських приміщень.

Загальна сума за відчужувані об'єкти склала 4 047 306 грн.

В свою чергу, твердження податкового органу про те, що зазначені кошти в подальшому використані підприємцем при здійсненні його господарської діяльності не спростовує висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності порушень позивачем вимог чинного законодавства, оскільки така обставина не ставить позивача в залежність до доходу, отриманого ним як фізичною особою та з операції, не пов'язаною з підприємницькою діяльністю.

Крім того, отримані позивачем грошові кошти є його власністю, а відтак розпорядження ними здійснюється на власний розсуд, що не є порушенням податкового законодавства.

Згідно зі пп. 7.2. ст. 7, пп. 11.1.2 ст. 11 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 №889-ІV дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року об'єкта нежитлової нерухомості підлягає оподаткуванню за ставкою 5 відсотків від об'єкта оподаткування, нарахованого податковим агентом.

Позивачем при відчуженні земельної ділянки та нерухомого майна сплачений податок з доходів фізичних осіб 200860, 91 грн., відповідно до пп. 7.2 ст. 7, пп. 11.1.2 п. 11.1 ст. 11 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб".

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем як фізичною особою, продано належне йому на праві власності майно у відповідності до норм законодавства, податковим агентом стягнуто податок з доходів фізичних осіб та надіслано інформацію про такий договір податковому органу, а тому є вірним висновок суду апеляційної інстанції про те, що дохід отриманий від продажу нежитлового приміщення не є доходом, отриманим від здійснення підприємницької діяльності, а відтак не підлягає оподаткуванню згідно Законом України „Про податок на додану вартість" та Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян".

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012 у справі № 2а-8759/09/1570 залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012 у справі № 2а-8759/09/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді О.І. Степашко
Т.М. Шипуліна