Справа № 539/23/15-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Київ К/800/12651/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Гончар Л.Я.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2015 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015року

у справі №539/23/15-а

за позовом до проОСОБА_4 1) Виконавчого комітету Засульської сільської ради, 2) Лубенської районної державної адміністрації визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до заявою Виконавчого комітету Засульської сільської ради та Лубенської районної державної адміністрації, яким просив визнати неправомірними дії виконавчого комітету Засульської сільської ради, Лубенської районної державної адміністрації щодо ненадання викопіювання з карти с. Засулля Лубенського району Полтавської області із об'єктами забудови по вул. Комсомольській від №10 до №16 з 1979 року по 1981 рік та витягу із книги вчинення нотаріальних дій Засульської сільської ради за номером №197 від 06.06.1986року; зобов'язати відповідачів надати йому відповідь на його запит від 21.10.2014 року та викопіювання з карти с. Засулля Лубенського району Полтавської області із об'єктами забудови по вул.. Комсомольській від №10 до №16 з 1979 року по 1981 рік та витяг із книги вчинення нотаріальних Засульської сільської ради за номером №197 від 06.06.1986 року.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, окружний та апеляційний адміністративні суди виходили з недоведеності позивачем своїх вимог, оскільки на письмові запити ОСОБА_4 відповідачами надавались відповіді щодо відсутності плану забудови с. Засулля, а також необхідності виконання певних дій позивачем для отримання спадкової справи. Тому відсутні підстави вважати неправомірними дії Засульської сільської ради та Лубенської районної державної адміністрації.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою та, посилаючись на порушення судами норм статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, статей 201, 202 Цивільного процесуального кодексу України, просить вищезазначені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, або направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 звертався до відповідачів із заявами про видачу викопіювання з карти с. Засулля Лубенського району Полтавської області із об'єктами забудови по вул. Комсомольській від №10 до №16 з 1979 року по 1981 рік та витягу із книги вчинення нотаріальних Засульської сільської ради за номером №197 від 06.06.1986 року.

Листами Засульської сільської ради від 05.11.2013 року, управління містобудування та архітектури Полтавської ОДА, Лубенської РДА від 04.11.2014року, управління містобудування та архітектури Лубенської РДА від 20.01.2014 року, 10.10.2013 року позивачу було роз'яснено про відсутність плану забудови с. Засулля Лубенського району Полтавської області у вищезазначених установах через його відсутність.

За приписами статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до статей 26, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 14 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до виключної компетенції виконавчих органів сільських, селищних і міських рад у сфері містобудування належить забезпечення в установленому законодавством порядку розробки і подання на затвердження відповідних рад місцевих містобудівних програм, генеральних планів, детальних планів, планів червоних ліній, місцевих правил забудови населених пунктів.

Системно аналізуючи вказані норми, судова колегія вважає, що генеральний план забудови с.Засулля є публічною інформацією, в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», та до компетенції Виконавчого комітету Засульської сільської ради відноситься його розробка і подання на затвердження.

Судами в процесі розгляду справи встановлено, що позивач отримував відповідь Засульської сільської ради від 05.11.2013 року про відсутність плану забудови с. Засулля. Як стверджує відповідач, на час розгляду справи, орган місцевого самоврядування, у відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», розпочав роботу з розробки генерального плану с. Засулля.

Відмова в наданні плану забудови с. Засулля Виконавчим комітетом Засульської сільської ради на запит ОСОБА_4 обумовлена його відсутністю, а тому дії відповідача-1 не суперечать пункту 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Враховуючи викладене, судами попередніх інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволені позовних вимог про визнання неправомірними дії щодо ненадання викопіювання з карти с. Засулля Лубенського району Полтавської області із об'єктами забудови по вул. Комсомольській від №10 до №16 з 1979 року по 1981 рік.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про недоведеність ОСОБА_4 позовних вимог щодо протиправності ненадання йому витягу із книги вчинення нотаріальних дій з наступних підстав.

Згідно з п.10 статті 8 Закону України «Про нотаріат», витяг зі Спадкового реєстру про наявність складеного заповіту видається тільки заповідачу, а після смерті заповідача - будь-якій особі, яка пред'явила свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті заповідача (одного із заповідачів).

Колегія судів Вищого адміністративного суду України звертає увагу, що витяг зі Спадкового реєстру не є публічною інформацією, оскільки за своїм юридичним змістом є нотаріальною таємницею та надається особі, яка пред'явила свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті спадкодавця.

Листом від 05.11.2013 року позивачу роз'яснено, що інформація про посвідчення заповіту видається (спадкоємцю) за умови подання свідоцтва про смерть заповідача.

Оскільки ОСОБА_4 не дотримано порядок надання інформації зі спадкової справи відповідно до Закону України «Про нотаріат», йому було правомірно відмовлено у видачі витягу із книги вчинення нотаріальних дій Засульської сільської ради за номером №197 від 06.06.1986року

Стосовно посилань позивача на порушення положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суд не витребував за власною ініціативою необхідні докази для правильного вирішення спору у справі та не встановив, чи існує Генеральний план забудови с. Засулля та де саме він знаходиться, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частини 3 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Системно аналізуючи наведену норму, суд касаційної інстанції вказує, що сприянню судом в реалізації обов'язку по витребуванню необхідних доказів передує обов'язок особи, яка бере участь у справі, зазначити причини неможливості самостійного отримання певних доказів та повідомлення суду, де знаходяться чи можуть знаходитися такі докази.

Всупереч наведеній вище нормі ОСОБА_4 не зазначено про перешкоди, які унеможливлюють самостійне отримання позивачем Генерального плану забудови с. Засулля, не повідомлено суд, де генеральний план знаходяться чи може знаходитися.

Також в касаційній скарзі позивач вказує на порушення судами статей 201, 202 Цивільного процесуального кодексу України.

Розглядаючи спір в адміністративній справі за правилами Кодексу адміністративного судочинства України суди не могли порушити норми статей Цивільного процесуального кодексу України, оскільки до спірних адміністративних правовідносин правила цивільного процесуального кодексу застосуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015року у справі №539/23/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: