Справа № 804/7867/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2015 р. Справа № 804/7867/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання - Литвин Ю.Ю.,
представника позивача - Бейгул А.Г.,
представника відповідача - Резнікова Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілайф Бренд Компані» до Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.07.15, -
Відповідач, Західно-Донбаська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, проти задоволення позову заперечував. Мотиви незгоди зводяться до того, що оскаржуване рішення прийнято на підставі акту перевірки, яким встановлено здійснення ТОВ «Юнілайф Бренд Компані» операцій з ТОВ «Торгівельний дім Білецьких», які не направлені на реальне настання правових наслідків; у зв'язку з відсутністю реальності постачання товарів позивачем до ТОВ «Торгівельний дім Білецьких», грошові кошти, отримані ТОВ ««Юнілайф Бренд Компані» є безповоротною фінансовою допомогою. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволені позову, навівши доводи, викладені в акті перевірки та запереченнях проти позову.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Як вбачається зі змісту податкового повідомлення-рішення ОДПІ від 22.04.15 №000472201 та рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.06.15 №5861/10/04-36-10-07-09 «Про результати розгляду скарги», вони прийняті на підставі акту перевірки від 03.04.15 №36-22.01-35798283 (а.с.97), складеного про результати планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.13 по 31.12.14 (а.с.19-51). За висновками вказаного акту перевіркою встановлено, зокрема, що позивачем в порушення пп.14.1.13 п.14.1. ст.14, п.135.1, пп.135.5.4, п.135.5 ст.135, п. 137.10 ст.137 ПКУ не включено до складу валового доходу за 2013-2014р. сума отриманого доходу від невстановлених осіб у розмірі 1 099 146,30 грн, в т.ч. 2013р. - 944 992,07 грн., 2014р. - 154 154,23 грн., що призвело до заниження податку на прибуток в розмірі 207 296,25 грн., в т.ч. 2013р.-179 548,49 грн., 2014р. - 27 747,76 грн. (а.с.51).
За змістом акту перевірки від 03.04.15 та рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.06.15 №5861/10/04-36-10-07-09 підставою для наведених висновків слугували доводи посадових осіб ОДПІ про те, що аналізом первинних документів позивача за взаємовідносинами останнього з ТОВ «ТД Білецьких» встановлено, що на одну товарно-транспортну накладну підприємством 26.11.13 виписано 12 податкових накладних, 25.11.13 - 8 податкових накладних. Встановлено, що всі вони виписані на суму ПДВ менше 10 000,00 грн., а тому не зареєстровані у ЄРПН, з чого, на думку ОДПІ, вбачається, що підприємством було проведено маніпулювання з податковою звітністю. Крім того, в акті перевірки також зазначено, що ТОВ «Торгівельний дім Білецьких» зареєстровано у ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, в періоді, за який проводиться перевірка, даний платник знаходився у 12 стані - припинено, але не знято з обліку; станом на момент написання акту перевірки, відповідно до даних в картці платника, причина зняття з обліку платника податків - стан 14 (визнано банкрутом, зміна етапу 25 лютого 2015 року); згідно довідки 1-ДФ за IV квартал 2013 року на підприємстві працює і особа, яка не є директором або головним бухгалтером даного підприємства; аналізом поданої податкової звітності не встановлено у ТОВ «Торгівельний дім Білецьких» наявність будь-яких основних фондів. Також перевіркою встановлено, що розрахунки між підприємствами проводились у безготівковій формі у розмірі 1 099 145,70 грн. З урахуванням викладеного, перевіряючі дійшли висновків про здійснення ТОВ «Юнілайф Бренд Компані» операцій з ТОВ «Торгівельний дім Білецьких», які не направлені на реальне настання правових наслідків. Таким чином, у зв'язку з відсутністю реальності постачання товарів ТОВ «Торгівельний дім Білецьких», грошові кошти, отримані ГОВ ««Юнілайф Бренд Компані» є, на думку ОДПІ, безповоротною фінансовою допомогою.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Судовим розглядом справи встановлено, сторонами визнано, що сума грошового зобов'язання, визначена спірним рішенням, визначена ОДПІ внаслідок віднесення податковим органом до безповоротної фінансової допомоги суму коштів в розмірі 1 099 145,70 грн., отриманих позивачем від покупця ТОВ «ТД Білецьких» за реалізацію останньому товарів на підставі договору постачанні від 02.04.13 №52, правочин між яким, на думку ОДПІ, відсутній, адже не спрямований на реальне настання правових наслідків.
На підтвердження реальності здійснення господарської операції між позивачем та контрагентом-покупцем - ТОВ «ТД Білецьких», факт отримання коштів від яких відповідачем не заперечується, позивачем надані до суду відповідні первинні документи: Договір №52 від 02.04.13, звіт про дебетові та кредитові операції, видаткові та податкові накладні, банківські виписки, що підтверджують здійснення ТОВ «ТД Білецьких» оплату позивачу - в 2013р. 944 992,07 грн., в 2014р. - 154 154,23 грн., а також товарно-транспортні накладні, які також були надані відповідачу під час перевірки та під час здійснення процедури адміністративного скарження. Суд відмічає, що відповідачем не заперечується факт наявності у позивача товару, реалізованого в подальшому ТОВ «ТД Білецьких».
Розв'язуючи спір, суд зважує на наступне. Відповідно до пп.14.1.36. п. 14.1 ст.14 ПКУ господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (пп.14.1.231).
За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.
Згідно зі ст.134 ПКУ у цьому розділі об'єктом оподаткування є: - прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; - дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.
Положеннями пп.135.5.4 п.135.5. ст.135 ПКУ визначено, що інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи. Суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом (п.137.10 ст.137 ПКУ).
Приписами ст.138 ПКУ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу; витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.
Судовим оглядом наведених вище первинних документів, що виступили підставою внесення відповідних записів до документів бухгалтерського та податкового обліку, встановлена їх відповідність вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме, містять назву документа, дату і місце складання, назви підприємств, від імені яких складено документи, відомості про зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідачем ані в ході розгляду справи, ані в акті перевірки не наведено чітких та змістовних доводів з приводу невідповідність наданих первинних документів вимогам вказаного закону. Доказів визнання контрагенту-покупця позивача банкрутами та припинення ним господарської діяльності саме в період здійснення спірної господарської операцій відповідачем до суду на надано, про існування таких доказів не зазначено, судом на виконання вимог ст.11 КАС України таких фактів не виявлено.
Так, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців юридичну особу - ТОВ «ТД Білецьких» припинено 20.02.15, в той час операція з реалізації позивачем товару ТОВ «ТД Білецьких» мала місце в 2013р.
Відповідно до ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні; третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, -якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Відсутність у контрагентів працюючих осіб та основних фондів не позбавляють таких суб'єктів господарювання права залучати при виконанні своєї господарської діяльності інших осіб та обладнання на підставі цивільно-правових договорів, що не суперечить нормам цивільного та господарського законодавства.
Суд вказує на безпідставність доводів відповідача, наведених в обгрунтування своєї позиції, щодо відсутності у позивача права виписувати декілька податкових накладних на одну товарно-транспортну накладну. Так, положення ПКУ не дають підстави для висновку, що податкові накладні мають бути складені у кількості товарно-транспортних накладних. Відповідно до п.201.7. ст.201 ПКУ податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Первинним документом, що підтверджує факт приймання передачі товарів (постачання товарів) та перехід права власності на них, є видаткова накладна. Судом встановлено, відповідачем не заперечується, що кожній податковій накладній за спірною операцією відповідає виписана позивачем видаткова накладна (копії яких наявні в матеріалах справи).
Щодо відсутності в товарно-транспортних накладних ціни, кількості товару та на яку суму відпущено товар, номер дата та ким видане доручення, за яким отримано товар, підпис уповноваженої особи, яка дозволяє відпуск товару, суд зазначає, що такі недоліки свідчать про порушення сторонами операції з транспортування товарів правил заповнення товарно-транспортної накладної, проте самі по собі, без дослідження інших обставин, не можуть спростовувати товарність операції. Крім того, суд відмічає, що правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язку платника податків підтверджувати право на формування податкового кредиту, валових витрат, як і визначені податкові зобов'язанні з податку на прибуток та ПДВ за операціями з реалізації товарів, товарно-транспортною накладною, яка, в свою чергу, є первинним документом, що підтверджує операцію з транспортування, а не з реалізації (постачання) товару.
Також суд зазначає, що за змістом товарно-транспортних накладних, наданих позивачем на підтвердження транспортування товару покупцю - ТОВ «ТД Білецьких», пунктом розвантаження є - м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, 26. Саме така адреса за даними ЄДРЮОФОП вказана як місцезнаходження юридичної особи - ТОВ «ТД Білецьких».
Стосовно доводів відповідача щодо поданої звітності ТОВ «ТД «Білецьких», відсутності будь-яких основних фондів, що вказує на нереальність правочинів, суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податків. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.
Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).
Зазначаючи про відсутність факту реального здійснення господарської діяльності з таким контрагентом, податковим органом не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентом недійсними ОДПІ до суду не надано.
Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що події реалізації позивачем товарів ТОВ «ТД Білецьких» у спірних періодах, оплати таких товарів оформлені первинними документами, наведеними вище, копії яких наявні в матеріалах справи, що містять обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону № 996-XIV, а відтак є належними доказами реальності спірних господарських операцій. Отже, визнання ОДПІ коштів, які надійшли позивачу від покупця - ТОВ «ТД Білецьких» в розмірі 1 099 145,70 грн., безповоротною фінансовою допомогою - є неправомірним та безпідставним.
На підставі викладеного суд зазначає, що висновки Акту перевірки від 03.04.15 та рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.06.15, які стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не підтверджуються належними та допустимими доказами, спростовуються фактичними обставинами справи та наведеними нормами права. Позиція податкового органу спростована позивачем в ході розгляду справи та не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.94 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілайф Бренд Компані» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривен 20 коп.).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 17.08.15

Суддя А.О. Коренев