Справа № 2а-2538/09/1370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2012-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2012 р. Справа № 53757/09/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Носа С. П.,
суддів Дяковича В. П., Рибачука А. І.;
за участю секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за неотримане продовольче забезпечення, -
ВСТАНОВИВ:
31 березня 2009 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідача; стягнення з військової частини НОМЕР_1 грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення з 11 березня 2000 року по 04 жовтня 2008 року в сумі 54 769 грн. 09 коп. враховуючи у розмір компенсації вартість набору продуктів за нормою № 1, виходячи із інформації, наданої Головним управлінням статистики у Львівській області, та індексу інфляції за даними Державного комітету статистики України; стягнення витрат пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 2000 грн. та суми інших витрат пов`язаних з підготовкою документів щодо звернення з даним позовом до суду у розмірі 136 грн. 61 коп.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що зупинення 11 березня 2000 року дії ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суперечить Конституції України.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2009 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Зазначену постанову мотивовано тим, що право позивача на грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення не може бути реалізовано, оскільки законодавцем призупинено дію норми, яка встановлювала таке право.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначено, що призупинення дії ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не означає позбавлення прав визначених ч. 1, ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України», постановою Кабінету Міністрів України № 426 від 29 березня 2002 року.
Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення.
Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для її задоволення.
Встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 265 від 04 жовтня 2008 року позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом 63, підпунктом «а» - після закінчення строку контракту з правом носіння військової форми одягу відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (А. с.10).
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.
Норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації були визначені постановами Кабінету Міністрів України № 316 від 12.03.96 року, № 426 від 29.03.2002 року.
Проте Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року, дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них призупинено.
Відповідно до ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.
Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.
Водночас, Конституційним Судом України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначено: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».
Відповідно до ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України.
Відтак, виходячи з наведених положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2009 року в справі № 2а-2538/09/1370 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: В. П. Дякович

А. І. Рибачук
Ухвалу складено в повному обсязі 12 березня 2012 року