Справа № 128/168/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/168/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Ганкіна І.А.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

12 серпня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа - Відділ освіти Вінницької РДА про визнання частково недійсним рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до Якушинецької сільської ради Вінницького району, третя особа на стороні відповідача - Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації про визнання частково недійсним рішення Якушинецької сільської ради Вінницького району 19 сесії 6 скликання від 13.07.2012р. в частині надання земельних ділянок. Позовні вимоги мотивовано тим, що їй належить житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1. Також після смерті її матері ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку площею 0,1495га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташована на території Якушинецької сільської ради. Рішенням 23 сесії 6 скликання від 18.12.2012р. було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1495 га за рахунок земель, що перебувають в користуванні ОСОБА_2 Така технічна документація була виготовлена, межі земельної ділянки були винесені в натурі. При зверненні до Державного земельного кадастру з заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку було прийнято рішення №РВ-013 про відмову у внесенні відомостей до ДЗК, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки, виділеної іншому землекористувачу.

Так ОСОБА_2 дізналася, що рішенням Якушинецької сільської ради від 10.04.2008 року було надано дозвіл відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування для будівництва і обслуговування загальноосвітньої школи в селі Зарванці орієнтованою площею 4,0 га. Рішенням Якушинецької сільської ради від 13.07.2012 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення в постійне користування земельними ділянками відділу освіти Вінницької райдержадміністрацією для будівництва та обслуговування загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів за рахунок земель, не наданих у власність або постійне користування в межах села Зарванці на території Якушинецької сільської ради. Пунктом 2 зазначеного рішення земельні ділянки площею 2,8899 га та 0,2245 га надано в постійне користування відділу освіти Вінницької РДА. Пунктом 3 рішення видано державні акти на право постійного користування на зазначені земельні ділянки. Вважаючи таке рішення незаконним, просила визнати його частково недійсним.

Відповідно до постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 30.10.2014 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Вінницького районного суду Вінницької області та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли. Представник позивача (апелянта) направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2006р., виданого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі №3-3644 позивачу ОСОБА_2 належить житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1. Спадщину вона прийняла від своєї матері ОСОБА_3

Також її матері на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення №15 від 21 листопада 1995р. Якушинецької сільської ради Вінницького району, належала земельна ділянка площею 0,1495га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташована на території Якушинецької сільської ради. Прийняти у спадщину дану земельну ділянку позивач не змогла, оскільки зазначений держаний акт не був належним чином зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Тому з заявою про надання у власність земельної ділянки та виготовлення відповідної технічної документації на неї ОСОБА_2 звернулась до Якушинецької сільської ради.

Рішенням 23 сесії 6 скликання від 18.12.2012р. позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1495 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель, що перебувають в користуванні позивача. Така технічна документація була виготовлена, межі земельної ділянки були винесені в натурі, вони повторювали межі земельної ділянки, якою користувалась мати позивача, було присвоєно кадастровий номер ділянці НОМЕР_1. Також 16.07.2013р. був виготовлений акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, межі закріплені в натурі на місцевості.

Проте при зверненні до Державного земельного кадастру з заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку було прийнято рішення №РВ-013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 24.07.2013 року в зв'язку з тим, що земельна ділянка позивача, якою раніше володіла її мати, перетинається із земельною ділянкою НОМЕР_2 - знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Позивачем було встановлено, що рішенням Якушинецької сільської ради від 10.04.2008 року було надано дозвіл відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації на складання проекту землеустрою, що до відведення земельної ділянки у постійне користування для будівництва і обслуговування загальноосвітньої школи в селі Зарванці орієнтованою площею 4,0 га. Рішенням Якушинецької сільської ради від 13.07.2012 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення в постійне користування земельними ділянками відділу освіти Вінницької райдержадміністрацією для будівництва та обслуговування загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів за рахунок земель, не наданих у власність або постійне користування в межах села Зарванці на території Якушинецької сільської ради. Пунктом 2 зазначеного рішення земельні ділянки площею 2,8899 га та 0,2245 га надано в постійне користування відділу освіти Вінницької РДА. Пунктом 3 рішення видано державні акти на право постійного користування на зазначені земельні ділянки.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції, з огляду на приписи ЗК України та КАС України, дійшов висновку, що позивач не довела факт порушення відповідачем її прав та законних інтересів при постановленні рішення Якушинецької сільської ради Вінницького району та області 19 сесії 6 скликання від 13.07.2012р., а відповідачем доведена законність дій по прийняттю вказаного рішення сільської ради, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Колегія суддів при цьому звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК Рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому прав на земельні ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суд дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС. Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 11.11.2014 року, і згідно ч.1 ст. 244-2 КАС України зазначені висновки є обов'язковими для всіх судів України.

Таким чином, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду скасувати постанову суду і закрити провадження у справі. Постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст. 157 цього Кодексу (ст. 203 КАС України). За правилами вказаної статті, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. У такому випадку суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи порушення судом першої інстанції норм права, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2014 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа - Відділ освіти Вінницької РДА про визнання частково недійсним рішення закрити.

Роз'яснити позивачу, що справа належить до юрисдикції Вінницького районного суду Вінницької області в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.