Справа № 826/11250/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ – ТРЕЙД»

до

Головного управління Держземагентства у м. Києві

про

визнання протиправними та скасування рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВ - ТРЕЙД» (далі по тексту -позивач) звернулось з позовом до Головного управління Держземагентства у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про:

зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію земельної ділянки по вул. Попудренка, 92 у Деснянському районі м. Києва площею 9 799,85 кв.м. у Державному земельному кадастрі із внесенням таких відомостей до Поземельної книги та з присвоєнням кадастрового номеру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено підприємству у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки по вул. Попудренка, 92 у Деснянському районі м. Києва площею 9 799,85 кв.м. та присвоєння їй кадастрового номеру.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки по вул. Попудренка, 92 у Деснянському районі м. Києва площею 9 799,85 кв.м. та присвоєння їй кадастрового номеру, оскільки документація із землеустрою не відповідає п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: відсутня нормативно грошова оцінка: - не відповідність документації вимогам статті 79-1 Земельного кодексу України, а саме не надано документацію, яка стала підставою формування земельної ділянки (проект землеустрою); подання документів заявником не в повному обсязі.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2015 року ТОВ «ВВ - ТРЕЙД» звернулось до Головного управління Держземагентства у м. Києві з заявою щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей щодо земельної ділянки по вул. Попудренка, 92 у Деснянському районі м. Києва площею 9 799,85 кв.м. та присвоєння їй кадастрового номеру, а також надати підприємству витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 9 799,85кв.м. по вул. Попудренка, 92 у Деснянському районі м. Києва.

До вказаної заяви ТОВ «ВВ - ТРЕЙД» надано:

ь копію рішення господарського суду міста Києві від 15.05.2009р. у справі №32/234;

ь технічну документацію щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Вказаним рішенням від 14.05.2015р. рекомендовано позивачу виправити наявні помилки, долучити документацію на підставі якої формувалась земельна ділянка та звернутись повторно.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для захисту прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач має право на оренду земельної ділянки на вул. Попудренка, 92 у Деснянському районі міста Києва на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2009 року у справі №35/234. Цим же судовим рішенням визнано укладеним договір оренди земельної ділянки за вказаною адресою між позивачем та Київською міською радою та передано земельну ділянку на умовах, викладених у договорі, відображеному в рішенні суду.

Зі змісту договору, відображеному у вказаному рішенні суду, об’єктом оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками (п.2.1):

- місце розташування – вул. Попудренка,92 у Деснянському районі міста Києва;

- розмір – 9799,85 кв.м.;

- цільове призначення – для експлуатації та обслуговування з подальшою реконструкцією будівель та споруд;

- кадастровий номер – 8 000 000 000:62:072:0014

Окрім цього, відповідно до п.14.2 умов договору його невід’ємною частиною є:

- план земельної ділянки

- кадастровий план земельної ділянки

- акт визначення меж земельної ділянки натурі (на місцевості)

- акт приймання-передачі земельної ділянки.

Отже, вказані відомості свідчать про те, що земельна ділянка на час прийняття судового рішення була сформована.

У той же час, відповідач обґрунтовуючи свої заперечення вказував, що до 01.01.2013 правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 92 у порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», Головним управлінням Держкомзему у м. Києві не реєструвалися.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 25.12.2012 № 715/8999, у зв'язку з припиненням повноважень виконавчого органу Київської міської ради з ведення Державного земельного кадастру у місті Києві та з метою забезпечення його ведення центральним органом з питань земельних ресурсів і його територіальним органом у місті Києві до Державного агентства земельних ресурсів України передано інформацію про земельні ділянки в межах міста Києва, зареєстровані Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) до 01.01.2013 в електронному вигляді у форматі обмінного файлу уніфікованої форми.

Згідно з переданою інформацією, в Державному земельному кадастрі відсутні будь-які відомості щодо формування та реєстрації спірної земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 92.

Тобто, спірна земельна ділянка раніше не формувалася та не реєструвалася, у встановленому законодавством порядку.

У той же час суд не може погодитися з такою позицією відповідача, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021 набрала чинності лише з 01.01.2010 року, а відтак відомості щодо формування та реєстрації земельної ділянки могли бути зареєстровані Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) лише з вказаної дати. Проте, як вбачається з судового рішення, така земельна ділянка була сформована ще до 2010 року.

Суд також зазначає, що ведення державного земельного кадастру було передбачено Законом України «Про державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 року лише з набранням його чинності, тобто з 01.01.2013 року.

Законом України від 07.07.2011 р. N 3613-VI також було доповнено статтею 79 1 Земельного Кодексу України від 25.10.2001, № 2768-III «Формування земельної ділянки як об’єкта цивільних прав».

Згідно з статтею 79-1 Земельного кодексу України (в редакції, на час існування спірних правовідносин) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь.

Отже, із змісту вищевказаних положень законодавства вбачається, що фактично формуванням земельної ділянки є комплекс дій, спрямованих на визначення площі, меж земельної ділянки, яка має стати окремим об’єктом цивільних прав з подальшим присвоєнням їй кадастрового номеру. Суд звертає увагу на ту обставину, що такий порядок формування земельних ділянок було визначено лише з внесенням до ЗК України у 2011 році відповідних змін, а відтак ст.79-1 ЗК України не може бути застосована для визначення правомірності формування земельної ділянки у 2009 році.

У той же час, у правовідносинах, що розглядаються, вказана земельна ділянка вже є об’єктом цивільних прав, має площу, межі, визначені в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), копія якої залучена позивачем до матеріалів даної адміністративної справи та надавалася відповідачу разом з заявою.

У відповідності до ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Частиною 5 та 6 ст.24 вказаного Закону передбачено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно ч.7-9 ст.24 вказаного Закону у разі надання відмови з підстави, визначеної абзацом другим частини шостої цієї статті, заявнику повідомляється найменування та адреса органу, до повноважень якого належить здійснення державної реєстрації земельної ділянки.

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Одночасно, вирішуючи питання обов’язку позивача відповідно до вимог ч.5 ст.79-1 ЗК України надати проект землеустрою щодо відведеної земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку установленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі, крім випадків відмови власника розташованого на земельній ділянці нерухомого майна від її викупу або укладення договору оренди.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 151 Земельного кодексу України, після отримання висновків органів, зазначених у частині сьомій цієї статті, про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), та рішення Верховної Ради України (у разі необхідності) відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, згідно із своїми повноваженнями, у двотижневий строк розглядає матеріали вибору земельної ділянки і приймає рішення про затвердження зазначених матеріалів та надає дозвіл і вимоги на розроблення проекту відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову.

З викладеного вбачається, що підставою для розроблення проекту землеустрою, а також підставою надання земельної ділянки в оренду та укладення договору оренди земельної ділянки є відповідні рішення органів місцевого самоврядування які передують прийняттю остаточного рішення та укладенню правочину.

У той же час договір оренди земельної ділянки між ТОВ «ВВ-ТРЕЙД» та Київською міською радою укладено саме на підставі рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2009р. №35/234, яке мотивоване бездіяльністю Київської міської ради щодо розгляду листа позивача щодо надання в оренду вказаної земельної ділянки, що призвела до порушення його прав на оформлення землі.

Таким чином, суд вважає що земельна ділянка фактично є сформованою, позивачем було подано необхідні для державної реєстрації документи, а вимога відповідача щодо надання проекту землеустрою – безпідставною.

Також вирішуючи дану адміністративну справу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 зазначено, що неможливість для заявника отримати результат виконання рішення суду, винесеного на його або її користь, складає втручання у право на мирне володіння майном, яке викладене у першому параграфі статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Крім того, значення обов'язковості виконання рішення суду висловлено в правовій позиції Європейського суду з прав людини в Рішенні у справі «Деркач та Палек проти України» від 21.12.2004. Суд наголошує, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п. 1 ст. 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 (справа «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно – офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав.

У той же час п.10 ст. 79-1 ЗК України встановлює обов’язкову умову для державної реєстрації речових прав на земельні ділянки – після їх реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Відтак, відмова відповідача в задоволенні заяви про реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі тягне за собою обмеження встановленого судом права користування земельною ділянкою в контексті зазначених рішень Європейсього суду з прав людини.

Одночасно,за вказаних обставин та з метою забезпечення належного способу захисту порушених прав ТОВ «ВВ - ТРЕЙД», суд вважає за можливим задовольнити вимогу про зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію земельної ділянки по вул. Попудренка, 92 у Деснянському районі м. Києва площею 9 799,85кв.м. у Державному земельному кадастрі із внесенням таких відомостей до Поземельної книги та з присвоєнням кадастрового номеру.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ – ТРЕЙД» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 146,16грн. з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160 – 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ – ТРЕЙД» задовольнити повністю.

Зобов’язати Головне управління Держземагентства у м. Києві здійснити державну реєстрацію земельної ділянки по вул. Попудренка, 92 у Деснянському районі м. Києва площею 9 799,85кв.м. у Державному земельному кадастрі із внесенням таких відомостей до Поземельної книги та з присвоєнням кадастрового номеру

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ – ТРЕЙД» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 146,16грн. (сто сорок шість гривень, 16 копійок).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко