Справа № 2034/2-а-4029/11
Суддя: Юдін Є. О.
Дата ухвалення: 2011-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2034/2-а-4029 /11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2011 року

Суддя Харківського районного суду Харківської області Є.О.Юдін розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та уточненням до неї, в якій просить визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобовязати відповідача провести перерахунок та виплатити йому державну пенсію та додаткову пенсію виходячи із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком з 02.12.2009 року , та здійснювати перерахунок пенсій в подальшому з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 183-2 КАС України адміністративні справи про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, розглядаються в порядку скороченого провадження.

Відповідач ОСОБА_2 пенсійного фонду України у Харківському районі року отримав ухвалу суду про відкриття скороченого провадження у адміністративній справі та надав заперечення до суду в яких зазначив, що ОСОБА_1 при подачі позовної заяви до суду пропущений строк встановлений ч. 1 ст. 99 КАС України, що є підставою для залишення позову без розгляду. Також відповідач вказує, що саме Кабінет Міністрів України своїми нормативно правовими актами, визначає конкретний розмір пенсії встановлений ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши повідомлені сторонами обставини справи, установивши наявність абсолютного характеру відповідальності, яку на себе взяла держава за завдану ядерну шкоду його здоровю під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що призвело до втрати працездатності, в якості відшкодування за що й були призначені виплачувані пенсії, суд дійшов до висновку про можливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Оформленою належним чином довідка МСЕК № 004073 від 14.09.1998року, також копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 000659 від 23.02.1998 року та вкладкою до нього підтверджується, що позивач є інвалідом 3 групи та ушкодження здоровю, яке призвело до втрати працездатності, ОСОБА_1 отримав під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, яка є ядерним інцидентом в тлумаченні п. п. к і. 1 ст. І Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року (надалі Конвенція), до якої Україна приєдналася 12 липня 1996 року (Закон України «Про приєднання України до Віденської Конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 року).

У відповідності до статей 5 та 9 Кодексу адміністративного судочинства України, як правовий акт, який має вищу юридичну силу, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме Віденська конвенція про цивільну відповідальність за ядерну шкоду (надалі Конвенція).

Згідно п. 1 статті IV Конвенції відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною.

Стаття V (В) Конвенції зобовязує кожну країну, яка підписала конвенцію, забезпечити можливість особам, ким завдана ядерна шкода, реалізувати свої права на відшкодування ядерної шкоди.

Стаття VI Конвенції передбачає строк позовної давності за вимогами про відшкодування ядерної шкоди завданої здоровю в тридцять років. П. Ь) ч. 1 ст. VI Конвенції надає право країнам, які підписали Конвенцію, збільшувати строк позовної давності в цьому випадку.

Всі питання повязані з застосуванням Конвенції передбачено вирішувати на підставі закону країни, яка цю конвенцію ратифікувала. Таким законом є прийнятий 03 грудня 1997 року Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з приєднанням України до Віденської конвенції» № 684/97-ВР, який вніс міни до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» № 39/95-ВР від 08 лютого 1995 року.

Згідно ст. 72 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» відповідальність за дерну шкоду є абсолютною настає незалежно від встановлення вини оператора (установи, що експлуатує ядерну установку). Статтею 76 цього Закону встановлено, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності.

На підставі зазначених вище нормативно правових актів, твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 при подачі позовної заяви до суду пропущений строк встановлений ч. 1 ст. 99 КАС України є не обґрунтованими, оскільки право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності.

У відношенні Чорнобильської катастрофи, абсолютну відповідальність за ядерну шкоду завдану здоровю цим ядерним інцидентом, стаття 73 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» кореспондує з відповідного законодавства України.

Таким законом є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який з 06 червня 1996 року містить повне визнання державою відповідальності за шкоду здоровю, втрату працездатності, завдану особам постраждалим від Чорнобильської катастрофи та зобовязання держави відшкодувати цю шкоду в повному обсязі (стаття 13 закону).

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко не визначає, що відшкодування ядерної шкоди здоровю, яка привела до втрати працездатності засобам постраждалим від Чорнобильської катастрофи здійснюється саме наданням пенсій, але факт залежності розміру пенсій від групи інвалідності, (процентів втрати працездатності), а також правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України 1 грудня 1997 року в звязку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році (п. 85), в яких вказано, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя громадянам постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, слід мати та увазі, що завдана інвалідам ЧАЕС шкода відшкодовується призначенням державної пенсії та виплатою додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, свідчать, що, фактично, пенсії встановлені інвалідам ЧАЕС є відшкодуванням ядерної шкоди завданої їх здоровю, яка привела до втрати працездатності.

Стаття 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - Закон) встановлює пенсії по інвалідності особам, віднесеним до категорій 1, 2, і, у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Закону в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено вязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Припис п. 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з тратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від ЗО жовтня 1997 >оку № 523 повністю співпадає з нормою ч. ч. 4, 5 ст. 54 Закону.

Також, згідно зі ст. 50 Закону особам віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Пенсійне законодавство в Україні безпосередньо врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року. Стаття 15 цього закону надає право громадянам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, вибирати підстави для одержання пенсій, але умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, особливо для інвалідів ЧАЕС, в відношенні яких держава прийняла на себе зобовязання відшкодувати трату працездатності, визначаються тільки Законом.

Згідно ст. З Закону України «Про мінімальний споживчий бюджет» підвищення розміру вартісної оцінки мінімального споживчого бюджету повинно проводитися з урахуванням індексу цін на споживчі товари та послуги, але не рідше одного разу на рік».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мінімальний споживчий бюджет» 03 жовтня 1991 року постановою о 244, з додатком, Кабінет Міністрів України (надалі КМУ) затвердив мінімальний споживчий бюджет на 1991 рік у розмірі 256 крб. на душу населення та склад споживчих товарів і послуг, що входять до мінімального споживчого бюджету (додаток до постанови).

Ця норма закону є прямою, має конкретне наповнення і є чинною станом на сьогодення. Вона започаткована з 991 року. Розмір, склад споживчих товарів і послуг, що входять до мінімального споживчого бюджету, не переглядався КМУ з 1991 року.

Нормою закону, яка встановлює розмір мінімальної пенсії за віком, є ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до цієї норми закону мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Ця норма закону застосовується з 2004 року.

Інша норма закону, яка б регулювала розмір мінімальної пенсії за віком, відсутня.

Для правового вирішення справи по суті, необхідно визначитися, яку норму закону потрібно застосовувати в якості мінімальної пенсії за віком.

Стаття 8 КАС України зобовязує суд при вирішенні справи по суті керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статті 21 та 22 Конституції України гарантують людині, що її права і свободи, будучі невідчужуваними та непорушними, не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, ці закони, зміни до законів, не розповсюджуються на вже існуючі права і свободи людини, якщо вони звужують зміст та обсяг цих прав і свобод.

11 жовтня 2005 року ОСОБА_3 Суд України в рішенні № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) прямо вказав про неприпустимість обмеження обсягу прав людини звуженням обсягу прав і свобод, яке має прояв в зменшенні кола субєктів, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод.

Право відповідача на отримання відшкодування завданої його здоровю ядерної шкоди, яка привела до втрати працездатності, виникло з моменту її завдання, до прийняття Конституції України і ратифікації Конвенції. Відповідні правовідносини урегульовані Законом з 1991 року. Обсяг права позивача на отримання відшкодування завданої його здоровю ядерної шкоди, яка привела до втрати працездатності, встановлено Законом. Обсяг, наповнення цього права, його кількісно вимірювані показники, визначені відповідно до закону постановою КМУ № 244 від 03 жовтня 1991 року. З 26 червня 1996 року Конституція України закріпила зміст та обсяг цього права - з цього часу вони не можуть бути обмежені, скасовані.

З 12 липня 1996 року, часу коли Україна ратифікувала Конвенцію, ці права і свободи набули абсолютного характеру.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у визначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців , працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Це базується на прецедентах Європейського суду з прав людини відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України. Починаючи з 1975 року Європейський суд з прав людини право на отримання пенсії визнає елементом «майна» відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так класичній справі Mailer v. Austria (№ 5849/72 З DR 25, 1975) Євросуд з прав людини відмітив, що законодавчо визначене право на отримання пенсії прирівнюється до права приватної власності і на нього розповсюджуються загальні національні норми, які застосовуються до «майна», «грошового зобовязання», відповідно до національного закону. Право позивача на отримання пенсії в розмірі передбаченому ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» гарантовано також ст. 46 Конституції України.

Порядок перерахунку пенсії Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлений, між тим, це є підставою для застосування судом при розгляді цього спору аналогії закону на підставі ч.7 ст.7 КАС України.

Статтею 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до Закону країни «Про пенсійне забезпечення» (після внесення змін Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»).

Відповідний перерахунок пенсії позивача, її максимальний розмір визначається ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка теж є відсильною нормою з посиланням на ст.ст. 28, 42 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту ст.ст. 50,54 Закону України „ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що за основу нарахування пенсії та щомісячної податкової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно чинного законодавства, визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В зв'язку з чим, суд не приймає до уваги положення ч. 3 ст. 28 Закову України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановленим абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем ОСОБА_3 гарантії та права на отримання пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст. ст. 49, 50,54 Закону України „ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. З ст. 67 зазначеного Закону, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно о ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам віднесеним до ,2,3,4, категорій.

Частиною першою ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Оскільки позивачеві слід визначити пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитися з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи, викладене, суд вважає, що перерахунок пенсії та додаткової пенсії слід здійснити з року з вступним перерахунком відповідно до змін діючого законодавства, відповідно до ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», де вказано, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до г. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорії.

Враховуючи викладене, суд вважає, що бездіяльність відповідача по перерахунку пенсії позивачу є протиправною, та такою, що порушує права позивача.

Таким чином, з метою захисту та поновлення прав позивача суд вважає за необхідне визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобовязати останнього здійснити перерахунок пенсії та виплатити перераховані суми позивачу.

Керуючись ст.ст. 6-14, 71, 99, 122, п. 2 ч. 1 ст. 183-2, ст. 159-163, 167, 256 КАС України, ст.ст. з, 8, 19, 21, 22, 56, З, 64, 124, 152 Конституції України, рішеннями Європейського Суду з прав людини, ст.ст. 1, 4, 5, 6, 8 Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, ст.ст. 1, 13, 50, п. 4 ст. 54, ст.ст. 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Харківському районі Харківської області щодо нездійснення перерахунку та призначення ОСОБА_1 пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. 50, ч,4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Харківському районі Харківської області зробити перерахунок ОСОБА_1 основної пенсії у відповідності до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 (шести) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з 02.12.2009 року з наступним перерахунком цих сум відповідно до ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням змін розміру прожиткового мінімуму.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня ії проголошення до адміністративного Апеляційного суду Харківської срласті через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя Є.О. Юдін