Справа № 809/108/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року м. Київ К/800/21629/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
за участю секретаряГончар Н.О.
та представників сторін: від позивача Шульга Ю.В.
від відповідачаГлушковська А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуІвано-Франківської митниці Міндоходів
на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2013
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014
справі № 809/108/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазінвест»
доІвано-Франківської митниці Державної митної служби України
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазінвест» звернулось до суду з позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про скасування податкових повідомлень форми «Р» № 216 та № 217 від 26.12.2012.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2013, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У судовому засіданні касаційної інстанції представником відповідача заявлено клопотання про заміну відповідача Івано-Франківської митниці Державної митної служби України його правонаступником - Івано-Франківською митницею ДФС.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його обґрунтованість та необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку позивача щодо дотримання митного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період 01.10.2009 по 30.09.2012, за результатами якої складено акт від 30.11.2012 №0016/12/206000000/;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем міжнародної Угоди про застосування статті VII ГАТТ, використання якої передбачено Угодою про партнерство та співробітництво між Європейським співтовариством і Україною, вимог статі 267 Митного кодексу України, в частині повноти визначення митної вартості при здійсненні митного оформлення;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення форми «Р» №216 від 26.12.2012, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з мита на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності на 268 688,4 грн. (з яких: 214 950,72 грн. - основний платіж та 53 737,68 грн. - штрафні санкції);

2) податкове повідомлення форми «Р» №217 від 26.12.2012, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 5 767 561,55 грн. (з яких: 4 614 049,24 грн. - основний платіж та 1 153 512,31 грн. - штрафні санкції).

Позиція відповідача полягає в тому, що винагорода, яка передбачена в контракті як частина лізингового платежу, повинна бути включений до митної вартості, оскільки являється складовою загального платежу, який має бути сплаченим лізингодавцю лізингоотримувачем за ввезений на митну територію України об'єкт лізингу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій не погодилися з доводами відповідача щодо наявності порушень, встановлених актом перевірки.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ч.35 ст.1 Митного кодексу України (чинного на момент здійснення митних процедур) пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

За змістом ч.19 ст.1 Митного кодексу України (чинного на момент здійснення митних процедур) митні процедури - операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Згідно ст.72 Митного кодексу України (чинного на момент здійснення митних процедур) митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем (як лізингоодержувач) та компанією «HIDRO DRILING OFFSHORE LIMITED» (як лізингодавець) укладено контракт фінансового лізингу № 1 від 25.11.2011, за умовами якого лізингодавець передає предмет лізингу, а саме, бурову вишку в комплекті, детальна специфікація якої передбачена в Додатку №1 до цього Контракту (обладнання), на строк лізингу визначений у контракті з метою використання та отримання прибутку, а лізингоодержувач приймає обладнання та сплачує за нього лізингові платежі лізингодавцю за контрактом. Згідно з п.2 пар.1 Контракту вартість обладнання, яке передавалось у лізинг (бурова установка «Massarenti» на платформі «MR7000») становить 3 500 000 євро.

Відповідно до ст.249 Митного кодексу України (чинного на момент здійснення митних процедур) митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами.

За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

За змістом ст.43 Митного кодексу України (чинного на момент здійснення митних процедур) митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Згідно ст.69 Митного кодексу України (чинного на момент здійснення митних процедур) незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Таким чином, якщо митний орган, приймаючи ВМД, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів.

В інших випадках, за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов'язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недоплату.

Вищенаведена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 21-223а11, від 04 липня 2013 року у справі № 21-202а13.

Однак, такі обставини у даній справі судами попередніх інстанцій не встановлено.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитися з висновками судів про задоволення позову та скасування оскаржуваних податкових повідомлень.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій було порушено норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За встановлених обставин справи та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача (Івано-Франківської митниці Державної митної служби України і) його правонаступником - Івано-Франківською митницею ДФС.

2. Касаційну скаргу Івано-Франківської митниці Міндоходів залишити без задоволення.

3. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний