Справа № 818/2887/14
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року м. Київ К/800/10460/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Оковита А.Є.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2014

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015

у справі № 818/2887/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський завод гумотехнічних виробів"

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2014, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 04.11.2014 № та від 04.11.2014 № в частині донарахування податку на додану вартість на загальну суму 1265750,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

В судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Оскільки відмова в задоволенні позовних вимог по справі не оскаржується, відтак, суд касаційної інстанції, керуючись приписами ч.2 ст. 220 КАС України, переглядає судове рішення судів попередніх інстанцій в межах касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Сумський завод гумотехнічних виробів" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 04.07.2014 №2419/2203/33813854, в якому зафіксовані порушення позивачем вимог: пп.14.1.36 п.14.1 ст.14,п.39.2, п.39.6 ст.39, п.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.135.4 ст.135, пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1247600,00 грн.; п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3 ст.200, п.201.1, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1031374,00 грн.

Висновки про вказані порушення зроблені внаслідок: встановлення факту реалізації продукції в 2013 році на експорт за непрямими контрактами за цінами нижче звичайних на суму 734166грн. з покупцем - компанією "Caniory Corporation LLP", 60 Cannon Street, London, EC 4N 6NP, UK; непідтвердження реальності здійснення господарських операцій по придбанню товарно-матеріальних цінностей ТОВ "Сумський завод ГТВ" у ТОВ "Промтех Сервіс", ТОВ "СЛ-12", ТОВ "Линк-Трейд", ТОВ "Виксен-систем" та у ТОВ "Атрас-Трейдінг".

На підставі акта перевірки (викладеного в новій редакції за результатами розгляду скарги позивача), відповідачем 29.07.2014 прийняті податкові повідомлення-рішення: № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1559500,00 грн., в тому числі 1247600,00 грн. - за основним платежем та 311900,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1284936,25 грн., в тому числі 1027949,00 грн. - за основним платежем та 256987,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного оскарження, відповідачем 04.11.2014 прийнято податкові повідомлення-рішення: № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1538911,00 грн., в тому числі 1231129,00 грн. - за основним платежем та 307782,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1278000,00 грн., в тому числі 1022400,00 грн. - за основним платежем та 255600,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.11.2014 № та № в частині донарахування податку на додану вартість на загальну суму 1265750,00 грн., враховуючи наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.71 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно з пп.14.1.219 п.14.1 ст.14 ПК України, «ринковою ціною» є ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Статтею 39 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені методи та порядок застосування звичайної ціни.

Так, п.39.2 ст.39 ПК України передбачено, що для визначення звичайної ціни застосовуються такі методи: 1) порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу); 2) ціни перепродажу; 2) "витрати плюс"; 4) розподілення прибутку; 5) чистого прибутку. При визначенні звичайної ціни за методами, встановленими цим пунктом, використовується інформація про ціни в операціях між непов'язаними особами у співставних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг). При цьому, умови визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами істотно не впливає на ціни, які отримуються в результаті застосування методів, встановлених цим пунктом.

Обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на контролюючий орган у порядку, встановленому законом (п.39.14 ст.39 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки відповідачем було використано метод «витрати плюс» (п.39.2, п.39.6 ст.39 ПК України), за яким застосовується ціна, що складається з собівартості готової продукції (товарів, робіт, послуг), яку визначає продавець, і відповідної націнки, звичайної для відповідного виду діяльності за співставних умов. Мінімальний розмір націнки може бути визначено на законодавчому рівні.

Судами встановлено, що для визначення звичайних цін відповідачем взято за основу ціни на ідентичну реалізовану на експорт продукцію при фактичній реалізації іншому основному покупцю - ТОВ "Торговий дім Сумський ЗГТВ, Лебединський МБДЕЗ "Темп" відповідно до договору поставки від 04.03.2013 №ДП-15-13.

При цьому, визначення "звичайних цін" здійснено ДПІ у м. Сумах без врахування конкретних умов поставок товарів, що безпосередньо впливають на рівень ціни, зокрема, поставка частини продукції за контрактом на експорт №12/12 від 12.12.2012, укладеним між ТОВ "Сумський завод ГТВ" (продавець) та компанією "Caniory Corporation LLP" (покупець), відбувалася на умовах постачання товару (прокладок підрельсових типу ПРБ-1 та прокладок нашпальних типу ПНБ-3) DAP (в редакції Інкотермс 2010) - ст. Ашгабат, ст.. Мари, Туркменістан.

Відповідно до пункту 3.5 даного контракту, датою поставки товару вважається дата шметпеля транспортних служб станції відправлення на залізно-дорожніх накладних.

Пунктом 4.1 договору поставки №ДП-15-13 від 04.03.2013, укладеного між позивачем та ТОВ "Торговий дім Сумський ЗГТВ, Лебединський МБДЕЗ "Темп", передбачено, що ціна визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті Україні - гривні, на умовах CPT ("Перевезення сплачено до…"), пункт призначення - згідно із заявкою Покупця (відповідно до вимог Інкотермс в редакції 2010 року). Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікації до даного договору. Ціна продукції, узгоджена у специфікації до даного договору, включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспорті витрати продавця згідно з пунктом 5.1, де зазначено, що постачальник здійснює поставку продукції автомобільним транспортом або залізничним транспортом загального користування на умовах CPT ("Перевезення сплачено до…"), пункт призначення - згідно із заявкою Покупця (відповідно до вимог Інкотермс в редакції 2010 року).

Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати в редакції 2010 року ("Інкотермс") термін "поставка у місці призначення" - DAP ("Delivered at Place") означає, що продавець здійснює поставку, коли товар надано в користування покупця на транспортному засобі, що прибув та готовий до розвантаження, в узгодженому місці призначення.

Поставка на умовах "Перевезення сплачено до…" - CPT ("Carriage Paid to…") передбачає понесення продавцем витрат по перевезення товару до пункту призначення. Покупець оплачує страхування вантажу. Тобто, звичайні транспортні витрати за перевезення товару звичайним маршрутом і способом до погодженого місця сплачуються продавцем, покупець приймає ризики втрати чи пошкодження товару, а також додаткові витрати, що можуть виникнути внаслідок подій, що мають місце після належної доставки товару для перевезення.

Отже вказані витрати, в тому числі витрати на перевезення, страхування, експедирування, зберігання, завантаження/розвантаження, розмитнення, комісійні витрати та інші, є об'єктивними умовами, що впливають на ціну, а їх неврахування відповідачем суперечить вимогам п.39.2, п.39.6 ст.39 ПК України щодо необхідності визначення звичайної ціни у співставних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, при визначенні звичайної ціни ДПІ у м. Сумах використала ціни, наведені в договорі поставки №ДП-15-13 від 04.03.2013, які визначені на базисних умовах поставки, неспівставних з базисними умовами поставки продукції позивачем на експорт.

Крім того, з акта перевірки вбачається, що ціни поставок ТОВ "Сумський завод ГТВ" прокладок підрельсових типу ПРБ-1 та прокладок нашпальних типу ПНБ-3 на експорт відповідач порівнює не з цінами у відповідній країні, а з цінами внутрішнього ринку України, що також є порівнянням у неспівставних умовах, оскільки, співставними умовами для визначення звичайної ціни на товар, що реалізується на експорт, є умови реалізації ідентичного товару (а за його відсутності - однорідного товару) також за експортними операціями.

Порівняння цін на продукцію за договорами, укладеними в різні роки, теж є неспівставним внаслідок можливих сезонних та інших коливань споживчого попиту на товари (роботи, послуги), встановлення знижок на них чи зміни маркетингової політики, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на певні ринки.

Отже, для визначення звичайної ціни необхідно взяти ціни на ідентичну продукцію в однаковий період, що сформувалася на відповідному зовнішньому чи внутрішньому ринку, з максимально наближеними умовами продажу (поставки) та з використанням найменшої ціни з тих, що склалися під час продажу такої продукції.

Відповідачем не було проаналізовано належним чином всі умови договорів поставки, що можуть впливати на кінцеву ціну товару (прокладок підрельсових типу ПРБ-1 та прокладок нашпальних типу ПНБ-3), та не враховано періоди поставки партій товару, а також особливості ринків, на який вони постачаються.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ціни, застосовані податковим органом до операцій з продажу позивачем продукції компанії "Caniory Corporation LLP", не є "звичайними цінами" у розумінні пп. 14.1.71 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. Відповідно, відповідачем не було доведено, що ціна контракту із вказаним контрагентом не відповідає рівню звичайної ціни.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 04.11.2014 № в частині донарахування позивачу податку на додану вартість на загальну суму 1265750,00 грн., колегією суддів слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ "Промтех Сервіс", ТОВ "СЛ-12", ТОВ "Линк-Трейд", ТОВ "Виксен-систем", ТОВ "Атрас-Трейдінг", на виконання умов договорів купівлі-продажу, підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема: податковими накладними; видатковими накладними; товарно-транспортними накладними; прибутковими ордерами; платіжними дорученнями.

Доставка продукції здійснювалася силами та за рахунок позивача, про що свідчать копії договорів на транспортне обслуговування №01/12 від 01.01.2012, №02/13 від 01.01.2013, №01/13 від 01.10.2013 та акти виконаних робіт, складання та підписання яких передбачено пунктами 3.2 цих договорів.

Також, в матеріалах справи наявні копії сертифікатів якості та висновків ВТК на сировину, отриману від перелічених контрагентів.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Доводи відповідача про анулювання 14.01.2014, 24.04.2014 та 14.01.2014 свідоцтв платників податків у ТОВ "СЛ-12", ТОВ "Линк-Трейд" та ТОВ "Атрас-Трейдінг", правомірно не прийняті до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки судами встановлено, що анулювання реєстрації вказаних підприємств як платників податку на додану вартість відбулось після виконання позивачем та його контрагентами господарських зобов`язань, контрагенти позивача до дати анулювання їх реєстрації не були позбавлені права на складання первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, зокрема, податкових накладних, оскільки були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

За наведених обставин, у відповідача були відсутні підстави для визначення позивачу грошових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 1538911,00 та податку на додану вартість в сумі 1265750,00 грн.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.А. Моторний
Судді І.В. Борисенко
В.В. Кошіль