Справа № 2-а-12/2010
Суддя: Гуцол В. І.
Дата ухвалення: 2010-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бершадський районний суд Вінницької області
№ 2-а-12/10 p
ПОСТАНОВА

іменем України

1 березня 2010 року Бершадський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Гуцола В.І.

при секретарі Терлецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі, Державного казначейства України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення недоплаченої пенсії та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є ліквідатором аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом II групи безстроково. В зв'язку з втратою працездатності він отримує пенсію, але відповідач всупереч нормам чинного законодавства та Конституції України проявив бездіяльність щодо нарахування йому пенсії в повному обсязі та не повідомив його про порушення його прав, внаслідок чого він недоотримав в 2005-2008 p.p. і недоотримує в 2009 році належні йому по закону кошти, про що дізнався 17.08.2009 року. Після того, як він взнав про порушення його прав, він звернувся із заявою про донарахування недоплаченої пенсії та встановлення її в 2009 році в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, однак управління Пенсійного фонду у Бершадському районі відмовилося добровільно це зробити. Вважає, що відповідач вчиняє протиправне, завдає йому матеріальну та моральну шкоду, оскільки відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в ред. Закону від 17.11.2005 року розмір пенсії для інвалідів 2-ї групи, призначеної у відповідності з цим законом, не може бути нижче 8 мінімальних пенсій за віком. Крім того, згідно до ст.50 цього Закону, інвалідам 2-ї групи призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно ч.І ст.33 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається залежно від групи інвалідності і для інвалідів 2-ї групи складає 90% пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст.ст. 27,28 цього Закону. Стверджує, що після внесення змін у частину 3 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального закону. Не згоден з тим, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 частини і ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом з огляду на те, що зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» набрали чинності пізніше, ніж зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Частиною 4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 2-ї групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Згідно ч.З ст. 67 цього Закону у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4. перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Прожитковий мінімум в 2005 році був 332 грн., в 2006 p.- 350-366 грн., в 2007 р.-380-411 грн., в 2007 p.- 470-498 грн., в 2009 р. - 669 грн. Дія положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не може призупинятися іншими Законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами про пенсійне забезпечення і до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, Закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему з неприпустимістю обмеження прав громадян на достатній життєвий рівень, зазначаючи, що звуження змісту та обсягу права на достатній життєвий рівень шляхом прийняття нових Законів або внесення змін до чинних Законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Відповідно до вищенаведеного, в 2005 році йому не доплачено 27 956 грн. 46 коп., за 2006 рік - 31 300 грн., за 2007 рік 20 475 грн. 84 коп., за 2008 рік - 37 353 грн. 92 коп., за 2009 рік 36 974 грн. 10 коп., всього за 2005-2009 p.p. недоплачено 15 4061 грн. 03 коп. Крім того, протиправна бездіяльність відповідача завдала йому моральну шкоду через недотримання гарантованих Конституцією України і чинним законодавством прав і свобод, позбавила таким чином можливості підтримувати його здоров'я, втрачене при виконанні обов'язків по ліквідації наслідків ядерної аварії на Чорнобильській АЕС, на належному рівні, а отже створила реальну загрозу для його життя. Просить визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі щодо не нарахування йому в 2005-2009 роках пенсії в повному обсязі, передбаченому чинним законодавством, не повідомлення його про порушення його прав і свобод та у відмові у здійсненні перерахунку пенсії в розмірі відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стягнути з Державного казначейства України 154 061 грн. 03 коп. недоплаченої з 1.01.2005 по 1.12.2009 року пенсії, зобов'язати управління Пенсійного фонду у Бершадському районі перерахувати основну щорічну пенсію у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком з 1.12.2009 року як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи безстрокове, стягнути з Державного казначейства України 154 061 грн.03 коп. моральної шкоди та 5 000 гривень витрат на оплату правової допомоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримують позовні вимоги.

Відповідач управління Пенсійного фонду у Бершадському районі позов не визнав, надав суду письмові заперечення, згідно з якими відповідно до ч.ІЗ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 17.11.2003 року пенсія йому призначена з 03.11.2003 р. з дня встановлення II групи інвалідності загального захворювання відповідно до ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто по інвалідності. З 13.02.2004 року згідно поданої заяви позивачу було проведено перерахунок пенсії по II групі інвалідності, захворювання, пов'язане з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в розмірі фактичних збитків відповідно до ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи". З 22.10 2004 р. позивачу пенсія була перерахована через зміну надбавки учасника бойових дій згідно поданої заяви по II групі інвалідності, захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС. З 01.06.2005 р. згідно поданої заяви перераховано пенсію по II групі інвалідності ,захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС в розмірі пенсії за віком відповідно до ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до частини 4 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміри пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи в усіх випадках не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Визначення мінімального розміру пенсії за віком надано лише статтею 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". При цьому, частиною третьою цієї статті встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, передбачених цим Законом. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі № 796) не передбачено, яким чином обраховується мінімальна пенсія за віком для обчислення виплат, передбачених цим Законом. Відповідно до ст.62 Закону України №796 роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться в порядку , визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Розрахунок таких пенсій проводили з урахуванням Постанов Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року та №1293 від 27.12.2005 року, тобто з розміру мінімальної пенсії 19.91 грн. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 р . № 1 для обчислення пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі і пенсій по інвалідності дітям інвалідам, застосовується розрахункова величина мінімального розміру пенсії за віком, яка становить 19 грн. 91коп. Ця

величина застосовується і при визначенні розміру додаткової пенсії зазначеним інвалідам. До пенсій по інвалідності, призначених у розмірі відшкодування фактичних збитків згідно зі ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлюється додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком 16 грн. 62 коп. відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 26.07.1196 р.№ 831. Виходячи з фінансових можливостей Державного бюджету розрахунок мінімальної пенсії за віком згідно зі статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" здійснювався виходячи з розмірів, що передбачені постановами КМУ №1 від 03.01.2002 р. № 279 від 13.03.2002 р. №3 74 від 28.03.2002 р. Постановою КМУ від 27.12.2005 р. №1293 «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2006 року установлено нові мінімальні розміри пенсій. З 01.01.2008 року відповідно до Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни в частину третю та четверту ст. 54. Згідно внесених змін мінімальний розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, а саме для інвалідів II групи, не може бути нижчим 150% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (470х150%=705 грн. з 01.01.2008 p., 721.50 грн. з 01.04.2008 p.). Відповідно до постанови КМУ від 28.05.2008 р. № 530 установлено нові розміри мінімальних пенсій, зокрема для інвалідів II групи, в розмірі 725.00 грн. (без врахування додаткових пенсій, інших підвищень). Постановою КМУ від 16.07.08 р. № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» з 01.07.2008 р. установлено нові мінімальні розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, зокрема для інвалідів II групи, 820 грн. (без врахування додаткових пенсій, інших підвищень). Виходячи з викладеного стверджує, що підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу немає, пенсія йому призначена та виплачується згідно чинного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ряду пунктів Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі положення п.28 розділу II. Тому, з дня ухвалення Конституційним Судом України даного рішення положення п.28 втратило чинність. Разом с тим, рішення про відновлення дії законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін, Верховною Радою України не приймалося. Крім того, відповідно до частини 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тому скасування Конституційним Судом положень Закону України Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» автоматично не відновлює редакцію нормативно-правових актів, що діяла до внесення в них змін. Внаслідок цього, порядок обчислення пенсій та підвищень до них, передбачених законодавчими актами, до яких вносились зміни, залишився неврегульованим. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органів місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про статус громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» не визначено суму мінімальної пенсії, розмір мінімальної пенсії, яка служить базою для обчислення надбавок та підвищень до пенсій відповідно до цього Закону. Конституційний Суд України в ухвалі від 19 травня 2009 року № 27-у/2009 року дійшов висновку, що у ч.З статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року закладено однозначну вимогу щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, установленого у абзаці першому частини першої цієї статті - виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Непоширення мінімального розміру пенсії за віком, встановленого у абзаці першому частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстави стверджувати про наявність прогалини у законодавстві. Заповнення прогалин має здійснюватися законодавцем. Отже, у 2008 році встановлення мінімальних пенсій, передбачених ст. 54 Закону, здійснюється відповідно до рішень Кабінету Міністрів України. В статті 67 Закону вказано, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, підвищується Кабінетом Міністрів України. Відтак, у 2008 році встановлення мінімальних пенсій, передбачених ст. 54 Закону, здійснюється відповідно до рішень Кабінету Міністрів України. Кабінет Міністрів України, як вищий орган в системі органів виконавчої влади, в межах своїх владних повноважень, після прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008, видав постанову № 530 від 28.05.2008 р. «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», та постанову № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян». Таким чином, після скасування Конституційним Судом України змін, внесених в Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови Кабінету Міністрів України № 530 та № 654 - єдині нормативно-правові акти, які регулюють питання обчислення пенсій даної категорії громадян. Крім того, враховуючи, що зазначені Постанови є підзаконним нормативно-правовими актами, що видані на підставі Закону України «Про статус громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», для конкретизації його законодавчих розпоряджень, не визнані в установленому законом порядку такими, що не відповідають Конституції України і не скасовані, а також єдині нормативно-правові акти, які регулюють це питання, вони, в силу вимог ч. 1 ст. 117 Конституції України є обов'язковими до виконання. Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 2 Бюджетного Кодексу України від 21.06.01р. № 2542-111 зазначено, що закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджується повноваження органам державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду; ч.І ст. З Бюджетного Кодексу України визначає, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Тому Рішення Конституційного суду України, що стосується Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та по внесення змін до деяких законодавчих актів України», має діяти в часі до 31.12.08р. і на сьогоднішній день не має юридичної сили. Закон України «Про Державний бюджет на 2008 рік та по внесення змін до деяких законодавчих актів України» опублікований в

6

Відомостях Верховної Ради України 2008 № 5-6, №7-8 ст.78. В своїй позовній заяві позивач просить визнати бездіяльність управління ПФУ у Бершадському районі щодо не нарахування йому в 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 p.p. пенсії в повному обсязі, передбаченому чинним законодавством, не повідомлення його про порушення його прав і свобод та у відмові у здійсненні перерахунку пенсії в розмірі відповідно до ст.50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - протиправною. В своїх розрахунках щодо розміру нарахування основного та додаткового розміру пенсій позивач посилається на ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058, який був опублікований у Відомостях Верховної Ради України 2003 р. №№49-51 ст.376, Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який був опублікований в Відомостях Верховної Ради УРСР 1991р. № 16 ст.200, всі зміни які вносились до цього Закону, теж були опубліковані у Відомостях Верховної Ради УРСР та Відомостях Верховної Ради України. Частиною 1 ст. 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду. Частина 2 цієї ж статті передбачено, що для звернення до суду встановлений річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року було оприлюднено в засобах масової інформації. Крім того, позивач щомісячно отримував пенсію, знаючи її розмір, а в позовній заяві не зазначає причин пропуску строку, тобто позивачем пропущено без поважних причин строк звернення до суду. Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволені адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Управління ПФУ у Бершадському районі наполягає на відмові в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в зв'язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду відповідно до ст.100 КАС України. Просить відмовити в задоволені позову.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду у Бершадському районі ОСОБА_5 підтримує заперечення проти позову.

Представники управління Пенсійного фонду у Бершадському районі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, тому суд вважає за можливе розглянути справу без них.

Представник Державного казначейства України в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, згідно з якими не визнає позову щодо Державного казначейства України тому, що відповідно до наданих повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України, Законом України „Про Державний бюджет України на 2009 рік", Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1232, Державне казначейство України здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, є окремою юридичною особою, має самостійний кошторис, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за власні дії, будь-яких протиправних дій відносно позивача не здійснювало, що підтверджується тим, що позивач не вказує на Державне

7

казначейство України як на порушника своїх прав. Державне казначейство України

не є головним розпорядником бюджетних коштів, не здійснює заходи, спрямовані на

погашення заборгованості органів державної влади, не може надати будь-яких

фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність

обставин, що стосуються предмету спору, рахунки Управління пенсійного фонду

України у Бершадському районі не обслуговує. Відповідно до Положення про

Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 1 березня

2001 року N 121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої

влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою

загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір,

акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для

їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату

пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із

законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України,

здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України.

Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом

Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України. Пенсійний

фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в

установленому порядку головні управління Пенсійного фонду України в

Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі, та управління

Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах. Кошти Пенсійного

фонду України зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду України і

зберігаються на окремих рахунках його органів в уповноваженому банку, який

визначається Кабінетом Міністрів України. Отже, своєчасна та повна виплата пенсії

позивачу належить до компетенції відповідного органу Пенсійного фонду.

Відповідно до абз.2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про

судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4

від 31.03.1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про

відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди,

протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і

протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд

повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві

моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з Державного казначейства України суми недоплаченої пенсії, моральної шкоди та компенсації за оплату правової допомоги вважають безпідставними.

Заслухавши позивача, представників позивача, представника відповідача управління Пенсійного фонду у Бершадському районі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав.

При вирішенні даної справи суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.З ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені

Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано,тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення

для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи

несправедливій дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-

якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на

досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом II групи із встановленим причинно-наслідковим зв'язком між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою та втратою працездатності. Цей факт підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, серії А № 438663 виданим 13.02.2004 року, пенсійним посвідченням позивача, виданим 25.03.209 року та довідкою МСЕК серії МСЕ № 054211 від 13.02.2004 року, цього факту не заперечують і особи, котрі приймають участь у справі.

Розмір отриманої позивачем пенсії в 2005-2009 роках також ніким не оспорюється, як і те, що вона йому нараховувалась та виплачувалась на підставі постанов Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року, №1293 від 27.12.2005 року, №831 від 26.07.1996 року, №279 від 13.03.2002 року, №'374 від 28.03.2002 року, № 530 від 28.05.2008 року, та № 654 від 16.07.2008 року.

Згідно з частиною четвертою ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Наявність такого права є визначальним для вирішення цього спору, це право позивача гарантується ч.2 ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності Законів над

9

підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягає частина четверта ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів, які істотно звужують обсяг встановлених Законом прав.

Посилання відповідача управління Пенсійного Фонду у Бершадському районі на те, що постанови Кабінету Міністрів є єдиними нормативно-правовими актами, які регулюють питання обчислення пенсій даній категорії громадян, суд розцінює критично, оскільки надання законодавцем права Кабінету Міністрів України встановлювати порядок обчислення пенсії по інвалідності не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії, за основу для її нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії визначається за правилами, передбаченими ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Тому суд не приймає до уваги положення цього закону про застосування мінімального розміру пенсії за віком тільки для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд також визнає безпідставними посилання відповідача управління Пенсійного Фонду у Бершадському районі на відсутність коштів щодо забезпечення пенсії позивач у встановленому Законом розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та ст. 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Стосовно позовних вимог щодо перерахунку та виплати позивачу пенсій за період з 1.01.2005 року по 7.12.2009 року суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1,2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до суду із заявами про перерахунок і виплату недоотриманої основної пенсії, щодо розміру якої був обізнаний. Крім того, норми законодавства, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є загальновідомими та діяли у період отримання позивачем допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до адміністративного суду лише 8.12.2008 року, жодних доказів чи пояснень з приводу пропущення строків звернення до адміністративного суду не надав, в частині позовних вимог щодо

і О

перерахунку пенсії за період з 01.01.2005 по 7.12.2008 суд відмовляє з мотивів пропущення строку звернення до адміністративного суду.

Позов в частині стягнення заподіяної позивачеві моральної

(немайнової) шкоди також задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.5 абз. 2 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України» від 31.03.1995 року з наступними змінами обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння його заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки позивач не довів факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та яким діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого він виходить при оцінці розміру заподіяної йому моральної шкоди, суд вважає позов в цій частині не доведеним і таким, що не підлягає задоволенню з цих підстав.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи протиправність дій управління Пенсійного Фонду у

Бершадському районі, з метою захисту прав позивача від порушень з боку суб'єкта

владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність захисту цих прав

шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплати позивачу

пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 54 «Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи» з 8.12.2008 року.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне конкретніше сформулювати резолютивну частину постанови з метою можливості її виконання в подальшому, а саме: визнати протиправними дії відповідача управління Пенсійного Фонду у Бершадському районі, щодо не нарахування та не виплаті позивачу пенсії, як інваліду II групи, постраждалому внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з 8 грудня 2008 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Бершадському районі Вінницької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію, як інваліду II групи, постраждалому внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з 8 грудня 2008 року.

Вимога позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу також задоволенню не підлягає, оскільки положення гл.17 ЦК України, яка регулює представництво, не передбачає сплатне виконання представником правочинів за наданими йому повноваженнями і дії представника за довіреністю не є правовою допомогою в розумінні ст.90 КАС України.

Відповідно до п.1 ч.І КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах стягнення за один місяць.

11 Тому постанова в частині зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу

пенсії за один місяць підлягає до негайного виконання.

На підставі ст. 22, 46 Конституції України, ч.4 ст.54 Закону України «Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи», керуючись ст.ст. 9, 69-71, 99-103, 158-163, 256 ч.І п.1 КАС України,

суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі, Державного казначейства України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення недоплаченої пенсії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного Фонду України у Бершадському районі по не нарахуванню та не виплаті ОСОБА_1 пенсії, як інваліду II групи, постраждалому внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з 8 грудня 2008 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Бершадському районі Вінницької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, як інваліду II групи, постраждалому внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з 8 грудня 2008 року.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення в частині перерахування та виплати пенсії в межах суми за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.5 ст.186 КАС України шляхом подання апеляційної скарги в строк, передбачений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений 9.03.2010 року.

СУДДЯ