Справа № 22-а-2352/11
Суддя: Буренкова К. О.
Дата ухвалення: 2011-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-2352/11 19.10.2011 19.10.2011 19.01.2011
Провадження №22-а/1490/3140/11
Справа №22а-2352/11 Категорія 99
Головуючий у 1-й інстанції Якименко Л.М.
Суддя-доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2011 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Вовненко Г.Ю.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання : Кулик О.В.,

розглянувши без участі сторін у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області (далі - УПФ) на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до УПФ про захист соціальних прав, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася в суд з позовом до УПФ, в якому просила поновити строк для звернення до суду, зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату підвищення до пенсії, передбаченого Законом України від 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон від 18 листопада 2004 р.) за періоди з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік та з 01 січня 2010 року по 27 липня 2010 року.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2010 року позов задоволено частково. Зобов'язано УПФ здійснити перерахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії як дитині війни за період з 27 липня 2009 року по 27 липня 2010 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка встановлена ч. 1 ст. 28 Закону України від 09 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати і в цей частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус «дитини війни».

Положенням ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та «Про Державний бюджет України на 2010 рік» будь-яких обмежень дій ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року не передбачено.

м. Миколаїв

Окрім цього, статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 70 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік», Кабінету Міністрів надано право в 2009 році та в 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються від розміру мінімальної

заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році і 2010 році дітям війни підвищення до пенсії повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «ГІро соціальний захист дітей війни».

Суд першої інстанції з врахуванням наведених положень законів прийшов до обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року і здійснити відповідні нарахування позивачці як дитині війни за періоди з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік та з 01 січня 2010 року по 27 липня 2010 року. Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило.

Разом з тим, відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України (чинного на час вирішення спірних правовідносин) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

За таких обставин, правомірним є висновок суду щодо застосування річного строку для звернення позивачки до суду з даними вимогами.

На підставі чого суд правомірно задовольнив позов частково, зобов'язавши відповідача здійснити перерахунок за період з 27 липня 2009 року по 27 липня 2010 року.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на не визначення законодавчо розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись спірне підвищення до пенсії, то розрахунок необхідно проводити, виходячи з розгляду мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Доманівському район. Миколаївської області відхилити, а рішення Доманівського районного суду Миколаївсько: області від 07 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Судді: