Справа № 816/1384/15
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 р.Справа № 816/1384/15

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. по справі № 816/1384/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Орлі"

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

29 квітня 2015 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Орлі" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02 грудня 2014 року № 000132302, яким збільшено суми грошового зобов'язання за платежем прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України у розмірі 1966446,66 грн, з яких: 1573157,33 грн - за основним платежем та 393289,33 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Орлі" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 02 грудня 2014 року № НОМЕР_1 в частині нарахування збільшення суми грошового зобов'язання за платежем прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України у розмірі 1909942,87 грн, з яких: 1527954,30грн. - за основним платежем та 381988,57грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Орлі" витрати зі сплати судового збору у розмірі 347,37 грн.

Державна податкова інспекціа у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області, не погоджуючись з вказаною постановою суду в частині задоволення позовних вимог, подала апеляційну скаргу , вважає, щопостанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: п.п. 14.1.257 п. 1- 1 ст.14, п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст.135, п.137.10, п.137.14 ст.137, п.п.156.1.1 п.156.1 ст.156 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), ст.1. ст. 12. ст.29, ст.31 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР (зі змінами тл доповненнями) та порушення процесуальних норм ст. ст. ч.4 ст. 11, 86, 159 КАС України, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. в частині задоволення позовних вимог, в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Орлі" заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає постанову суду першої інстанції законною, прийнятою при повному та всебічному досліджені матеріалів справи , яким надана належна оцінка та просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ПрАТ "СК "Орлі" зареєстровано як юридичну особу виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів 31 березня 1994 року, номер запису 1 022051, .

В період з 25 вересня 2014 року по 05 листопада 2014 року ДПІ у м. Полтаві проведено планову виїзну перевірку ПрАТ "СК "Орлі" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт № 6805/16-01-22-08/22620565 від 19 листопада 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог, зокрема, ст.1, ст.29, ст.31 Закону України № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року "Про страхування", п.п.1, 2 ст.215, п.п.5 ст.203, ст.216 Цивільного кодексу України, п. 137.14 ст. 137, п.п.156.1.1 п. 156.1 ст.156 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податок на прибуток від страхової діяльності на загальну суму 286491,43 грн.; п.п. 156.1.1 п. 156.1 ст.156 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток від страхової діяльності на загальну суму 28330,10 грн. (2012 рік); п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п.п. 137.10 п. 137, п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток від діяльності не пов'язаною із страховою па загальну суму 1831318,66 грн. (а.с. 10-58).

На підставі акту перевірки ДПІ у м. Полтаві винесено податкове повідомлення-рішення від 02 грудня 2014 року № 000132302, яким збільшено суми грошового зобов'язання за платежем прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України у розмірі 1966446,66 грн., з яких: 1573157,33 грн. - за основним платежем та 393289,33 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.59).

За наслідками адміністративного оскарження скарги залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін (а.с. 60-66).

Задовольняючи позовні вимоги частково , суд першої інстанції виходив з правомірності віднесення позивачем у 2013році страхових платежів на суму 9549714,37 грн., які надійшли у вигляді перестрахових платежів від ПрАт АСК "Інтертрансполіс" згідно договору від 27.06.2013р. № 01/27.06.13р. до доходів від здійснення страхової діяльності.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 02 грудня 2014 року № НОМЕР_1 в частині нарахування збільшення суми грошового зобов'язання за платежем прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України у розмірі 1909942,87 грн., з яких: 1527954,30 грн. - за основним платежем та 381988,57 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), виходячи з наступного.

Акт перевірки свідчить , що розмір грошового зобов'язання за основним платежем (1573157,33, грн), відповідно до оскаржуваного повідомлення - рішення, збільшено відповідачем у зв'язку з порушенням ПрАТ «СК «ОРЛІ» ст.1, ст.29, ст.31 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 «Про страхування», п.п.1, 2 ст.215, п.п.5 ст.203, ст.216 Цивільного кодексу України, п.137.14 ст.137, п.п.156.1.1 п.156.1 ст.156 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податок на прибуток від страхової діяльності на загальну суму 286 491,43 грн. (в т.ч. по періодах: 2013 рік - 286 491,43 грн.); п.п. 156.1.1 п. 156.1 ст.156 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток від страхової діяльності на загальну суму 28330,10 грн., (в т.ч. по періодах: 2012 рік-28 330,10 грн.); п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст.14, п.п. 137.10 п. 137, п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст.135 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок_на прибуток від діяльності не пов'язаною із страховою на загальну суму 1 831 318,66 грн. (в т.ч. по періодах 2012 рік - 16872,93 грн.; 2013 рік - 1 814 445,73 грн.).

Матеріалами справи підтверджено , що в перевіряє мий період підприємство позивача мало право здійснювати страхову діяльність у формі: обов'язкового страхування цивільної відповідальності суб'єктів господарювання за шкоду, яку може бути заподіяно пожежами та аваріями на об'єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об'єкти та об'єкти, господарська діяльність на яких може призвести до аварій екологічного та санітарно-епідеміологічного характеру; обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті; добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного); добровільного страхування від нещасних випадків; добровільного страхування вантажів та багажу (вантажобагажу); добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби; добровільного медичного страхування (безперервне страхування здоров'я); добровільного страхування фінансових ризиків; обов'язкового страхування відповідальності суб'єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків при перевезенні небезпечних вантажів; добровільного страхування відповідальності перед третіми особами (крім цивільної відповідальності власників наземного транспорту, відповідальності власників водного транспорту (включаючи відповідальність перевізника)); добровільного страхування майна (крім залізничного наземного, повітряного, водного транспорту (морського внутрішнього та інших видів водного транспорту), вантажів та багажу (вантажобагажу); добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ на підставі отриманих ліцензій (а.с. 153-164).

У відповідності до статті 1 Закону України Про страхування страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Положеннями статті 12 Закону України Про страхування встановлено, що перестрахування - страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований. Договори перестрахування підлягають реєстрації в порядку, затвердженому Уповноваженим органом.

Згідно із частиною 14 статті 30 Закону України Про страхування якщо страхова сума за окремим предметом договору страхування перевищує 10 відсотків суми сплаченого статутного капіталу і сформованих вільних резервів та страхових резервів, страховик зобов'язаний укласти договір перестрахування.

Частиною 5 статті 12 Закону України Про страхування встановлено, що страховик (цедент, перестрахувальник), який уклав з перестраховиком договір про перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі згідно з договором страхування.

Згідно із частиною 14 статті 30 Закону України Про страхування, якщо страхова сума за окремим предметом договору страхування перевищує 10 відсотків суми сплаченого статутного капіталу і сформованих вільних резервів та страхових резервів, страховик зобов'язаний укласти договір перестрахування.

Між позивачем та ПрАТ "АСК "ІнтерТрансПоліс" укладено договір факультативного перестрахування (ретроцесії) від 27 червня 2013 року № 01/27.06.13 (а.с. 67-74), предметом якого є загальні умови перестрахування (ретроцесії) ризиків, переданих (прийнятих) Сторонами на факультативній (необов'язковій) основі по договорах факультативного перестрахування (ретроцесії), а також права та обов'язки сторін при укладенні, виконанні і припиненні договорів факультативного перестрахування (ретроцесії). Під ризиком (страховим ризиком) розуміється визначена подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності і випадковості настання. Під передачею ризику в перестрахування розуміється страхування одним Страховиком на визначених договором факультативного перестрахування (ретроцесії), договором перестрахування (далі - конкретний договір перестрахування) умовах ризику виконання своїх зобов'язань перед Страхувальником в іншого Страховика.

В ході виконання договору ретроцесії позивач уклав ряд договорів перестрахування (ковер-ноти), а саме: від 27 червня 2013 року № 01/2013, від 28 серпня 2013 року № 02/2013, від 03 грудня 2013 року № 03/2013, від 12 грудня 2013 року № 04/2013 (а.с. 75-78).

Матеріалами справи, а саме виписками з рахунків з відмітками банківської установи (а.с. 170-175), підтверджено , що розрахунки за вищезазначеними ковер-нотами здійснювались у безготівковій формі.

Отримані Позивачем від ПрАТ «АСК «ІнетрТрансП страхові платежі є доходами від страхової діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що твердження перевіряючих , викладені в акті перевірки щодо укладення договорів перестрахування на необґрунтовано короткі терміни, погіршення стану страхувальника (ТОВ "Сінтез Ресурс") за рахунок укладення договору страхування (задекларовано від'ємне значення об'єкту оподаткування) та фактичну неможливість страховика (ПрАТ АСК "Інтертрансполіс") нести відповідальність згідно з умовами договору від 27 червня 2013 року № 01/27.06.2013р. з посиланням на здійснення операцій між позивачем та вказаним контрагентом в межах діяльності, відмінної від страхової, та, як наслідок, здійснення господарської діяльності лише з метою проведення транзитних фінансових операцій та спрямованість на надання податкової вигоди для третіх осіб та є нікчемними відповідно до положень статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України є помилковими як і доводи апеляційної скарги , виходячи з наступного.

Укладення Договору перестрахування №01/27.06.2013 та ковер- нотів №01/2013 - 04/2013 відбулося до дати (17.03.2014р.) порушення провадження у справі про банкрутство ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» та дати (27.03.2014р.) анулювання ліцензії ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс». При цьому, навіть у випадку анулювання ліцензії та порушення справи про банкрутство ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» не звільнявся від обов'язку нести відповідальність за укладеним договором страхування з ТОВ «Сінтез Ресурс», а отже дані обставини не могли бути підставою для визнання Договору перестрахування №01/27.06.2013 нікчемним.

Згідно з частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6статті 203 цього Кодексу (частина 1статті 215 Цивільного кодексу України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3статті 215 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний судом.

Відповідно до положень статті 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Тому, для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

Разом з тим, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Будь-яких інших доказів, крім як ОСОБА_1 перевірки, в суді першої інстанції щодо нікчемності Договору перестрахування податковим органом не надано.

Також, доводи апеляційної скарги щодо недійсності договорів перестрахування у звязку з відмінністю стану ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» від «основного» на момент укладення договорів є безпідставними , оскільки в розумінні ст. ст. 203,204, 215 Цивільного кодексу України не є підставою для визнання їх недійсними.

Посилання податкового органу на нікчемність Договору перестрахування з огляду на відсутність відмітки про його реєстрацію в Нацкомфінпослуг взагалі не може прийматись до уваги, оскільки відсутність відмітки про реєстрацію договору ніяким чином не впливає на обов'язок сторін за договором та у відповідності до чинного законодавства не є підставою для визнання такого договору недійсним.

З листа Нацкомфінпослуг від 12 червня 2015 року № 3365/11-9 (а.с. 146-148) встановлено , що договір від 27 червня 2013 року № 01/27/06/13 про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесії) між Приватним акціонерним товариством акціонерна страхова компанія ІнтерТрансПоліс та Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Орлі не реєструвався в Нацкомфінпослуг. Крім того, відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку реєстрації договорів перестрахування, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 28 березня 2011 року № 153 (у редакції розпорядження Нацкомфінпослуг від 08 січня 2013 року - №54), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 травня 2011 року за № 642/19380 (далі - Порядок), страховиком (цедентом, перестрахувальником) - резидентом в Нацкомфінпослуг реєструється договір перестрахування (договори страхування), укладений (укладені) з страховиком (перестраховиком) - резидентом, в разі, якщо сума (суми) перестрахового (перестрахових) платежу (платежів) за всіма договорами перестрахування, укладеними з одним і тим самим страховиком (перестраховиком) - резидентом, дорівнює (дорівнюють) або перевищує (перевищують) протягом календарного року сумарно 1000000 грн. Абзацом другим пункту 4 Порядку визначено, що у разі досягнення або перевищення суми здійсненого перестрахового платежу (перестрахових платежів) 1000000 грн за договором (договорами) перестрахування, укладеним (укладеними) з одним і тим самим страховиком (перестраховиком) резидентом, протягом десяти робочих днів з дня такого досягнення та/або перевищення Заявник надсилає до Нацкомфінпослуг (разом із Заявою) для реєстрації копії договорів перестрахування (разом з усіма змінами (за наявності)) із страховиком (перестраховиком) - резидентом у двох примірниках, засвідчених відбитком печатки та підписом керівника або уповноваженої особи Заяви (за умови надання відповідного документа, що засвідчує право підпису уповноваженої особи).

Тобто, відповідальність з приводу реєстрації таких договорів покладена переліченими нормами на ПрАТ АСК "ІнтерТрансПоліс", що згідно умов вказаного договору визначено як Страховик/цедент та відповідно до постанови Господарського суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року у справі № 910/609/14 визнано банкрутом та завершено підприємницьку діяльність такого банкрута, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Інших належних та допустимих доказів в підтвердження недійсності договору від 27 червня 2013 року № 01/27.06.2013 та/або ковер-нотів, укладених на його підставі відповідачем до матеріалів справи не надано.

Колегія суддів зазначає, що висновок відповідача про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства України ґрунтується головним чином на аналізі характеру господарської діяльності контрагента позивача.

Позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Крім того, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства.

Враховуючи наведене, всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки податкового органу у спірних правовідносинах базуються не на аналізі змісту договірних відносин між позивачем та його контрагентом, а на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування (збільшення) суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість, а саме побудовані на аналізі фінансово-господарської діяльності контрагента позивача.

На підставі вищевикладеного та враховуючи встановлені обставини у справі , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що позивачем правомірно включено суми грошового зобов'язання за платежем прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України у розмірі 1527954,30 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. по справі № 816/1384/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_1
Повний текст ухвали виготовлений 13.08.2015 р.