Справа № 826/7801/15
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7801/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі за текстом - «ДПІ у Печерському районі») про відмову щодо застосування податкового компромісу від 16 квітня 2015 року № 2425/0/26-55-17-01. Позивач просив також визнати досягнутим податковий компроміс за його заявою від 01.04.2015 р.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності 09.06.2010 р. та перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі.

У період з 15.10.2014 року по 04.11.2014 року посадовцями ДПІ у Печерському районі проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., дотримання вимог законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.

Результати перевірки оформлено актом № 3316/26-55-17-01- від 11.11.2014 року.

Згідно цьому акту позивачем, серед іншого, порушено вимоги ст. 187 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 207 896 грн.

Такий висновок контролюючого органу обґрунтовано наступним.

Позивач перебуває на загальній системі оподаткування та не зареєстрований, як платник податку на додану вартість.

У період з 01.01.2012 р. по 10.09.2012 р. розмір доходів, отриманих ОСОБА_2 від здійснення підприємницької діяльності, склав 302 272 грн.

Відповідно до статті 181 ПК України позивач зобов'язаний був зареєструватися платником податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).

Оскільки, всупереч наведеній нормі, ОСОБА_2 не здійснив реєстрацію в якості платника ПДВ, це призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 207 896 грн., у тому числі: за листопад 2012 р. - 19 766 грн., за грудень 2012 р. - 14 740 грн., за січень 2013 р. - 7 242 грн., за лютий 2013 р. - 12 168 грн., за березень 2013 р. - 9 000 грн., за квітень 2013 р. - 10 319 грн., за травень 2013 р. - 16 220 грн., за червень 2013 р. - 5 910 грн., за липень 2013 р. - 17 298 грн., за серпень 2013 р. - 7 560 грн., за вересень 2013 р. - 31 058 грн., за жовтень 2013 р. - 24 360 грн., за листопад 2013 р. - 26 517 грн., за грудень 2013 р. - 28 692 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ДПІ у Печерському районі прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25 листопада 2014 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 259 817 грн., у тому числі 207 896 грн. за основним платежем та 51 974 грн. за штрафними санкціями.

Позивач оскаржив назване податкове повідомлення-рішення як в адміністративному, так і в судовому порядку.

Також, 01 квітня 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою у якій заявив про намір досягнути податковий компроміс на підставі підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

10 квітня 2015 р. за квитанцією № позивачем сплачено 5 % від суми податкового зобов'язання, що становить 10 394 грн. 80 коп.

Разом з тим, 16 квітня 2015 р. ДПІ у Печерському районі прийнято рішення № 2425/0/26-55-17-01мпро відмову щодо застосування податкового компромісу.

Назване рішення вмотивоване тим, що за змістом підпункту 2.1 пункту 2 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України № 13 від 17 січня 2015 р., податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту).

Із такою позицією погодився і суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову.

На думку колегії суддів, зазначений висновок суду є наслідком неналежного застосування нормативно-правових актів, що регулюють ці правовідносини.

За змістом пункту 180.1. статті 180 ПК України для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно пункту 181.1 статті 181 ПК України, у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до пункту 183.10 статті 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Тобто, позивач є платником податку на додану вартість в розумінні ПК України.

Згідно п. 1 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 7 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України установлено, що процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

За приписами пункту 2 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Відповідно до пункту 8 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податкове зобов'язання, як суму коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі суму коштів, визначену платником податків у податковому векселі та не сплачену в установлений законом строк).

Із наведеного випливає, що ПК України встановлено заявницький (інформаційний) характер процедури податкового компромісу щодо розміру сплати, видів податків та термінів застосування податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань, по яких не завершена процедура судового та/або адміністративного оскарження, та іншими неузгодженими податковими зобов'язаннями.

Тобто, для податкових зобов'язань, які є неузгодженими внаслідок незакінчення процедури судового та/або адміністративного оскарження, та для інших неузгоджених податкових зобов'язань, до яких закон встановлює можливість застосування податкового компромісу, достатнім для застосування податкового компромісу є подання заяви про намір досягнення податкового компромісу та сплата 5 % від визначеної в ній суми.

При цьому, чинне законодавство не ставить в залежність право платника податку скористатись процедурою податкового компромісу, від підстав, з яких виникли податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях.

Так само і будь-яких повноважень контролюючого органу щодо відмови в застосуванні податкового компромісу у таких випадках Законом не передбачено.

Помилковим є посилання відповідача на положення Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, оскільки вони не пройшли реєстрацію в Міністерстві юстиції України, не є нормативно-правовим актом, не встановлюють нових норм права та мають виключно рекомендаційний і роз'яснювальний характер.

З огляду на викладене судова колегія знаходить позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення такими, що підлягають задоволенню

Що стосується вимоги про визнання досягнутим податкового компромісу за заявою від 01.04.2015 р., то встановлення юридичного факту не є установленим способом захисту порушенного права в адміністративному судочинстві, а відтак ця вимога задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про відмову щодо застосування податкового компромісу від 16 квітня 2015 року № 2425/0/26-55-17-01.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення постанови в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Постанова складена в повному обсязі 11 серпня 2015 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.