Справа № 2-а-2645/11
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

07 червня 2011 року 2-а-2645/11
П О С Т А Н О В А

07.06.2011 місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.Г.,

при секретарі Догаєвій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя про визнання неправомірними дій та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя про визнання неправомірними дій та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії.

В обґрунтування позову зазначав, що має статус громадянина постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 2 групи, знаходиться на обліку в УПФУ в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя. Зазначає, що відповідно ст. ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи він має право отримувати основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, але у зазначених розмірах відповідач йому пенсію не сплачує, тому він звернувся до нього із заявою про перерахунок та виплату пенсії, але отримав відмову у цьому. Просив задовольнити позовні вимоги та визнати неправомірними дії відповідача з відмови УПФУ вчинити перерахунок пенсії із зобовязанням здійснити перерахунок пенсії з 30 листопада 2010 року на підставі ст. ст. 49, 50, 54 67,71 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як інваліду 2 групи, що повязано із аварією на ЧАЕС.

У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутністю представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно до ст..128 КАС України.

Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися, суд перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 віднесений до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А № 440535 від 11.02.2006 року, визнаний інвалідом 2 групи що підтверджується довідкою серії 10 ААА № 031706 за висновками МСЕК. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області та неодноразово звертався до УПФУ в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області із заявою про перерахунок пенсії, яка з 30.11.2010 року після медичного огляду та довідки МСЕК повинна призначатися, як інваліду 2 групи.

Згідно ст.71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій у період, визначений у позовних вимогах.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року, який відповідно до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Абзацом 2 преамбули вказаного Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 ст. 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене ст. 8 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 8 зазначеного Закону таке право закріплене за особами, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України „Про пенсійне забезпечення - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел.

Право вибору пенсійних виплат передбачене ст. 10 наведеного Закону та означає, що особі, яка має одночасне право на різні види пенсії, за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника, призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Абзацом 1 п. 13 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що у разі, якщо особа має право на отримання пенсії, у тому числі відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - спеціальний закон), оскільки відповідно ст. 50 ОСОБА_2 України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Ст. 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Нормами ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у звязку з втратою годувальника.

Згідно із частиною 4 статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком, ураховуючи, що розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється на рівні прожиткового мінімуму.

На підставі статті 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 2 групи - 75% мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно ст. 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у звязку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1.

Частина 3 ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (із змінами, внесеними згідно із Законом від 17 листопада 2005 р.) визначає, що обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання (у спірних відносинах має місце захворювання) внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження проводиться на загальних підставах відповідно Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (надалі - загальний закон), у якому призначення пенсій по інвалідності визначено розділом 4 (ст. 30-35 Закону).

Частиною 1 ст. 33 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування визначені розміри пенсії по інвалідності залежно від групи інвалідності. Частина 2 наведеної статті визначає, що за наявності у непрацюючих інвалідів 2 і 3 груп - у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу - за їх вибором пенсія по інвалідності призначається у розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст. ст. 27 і 28 цього Закону.

Зазначене посвідчує, що після внесення змін у частину 3 ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (17 листопада 2005 року), обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального закону.

Відповідно ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком, за наявності у чоловіків - 25 років, а у жінок - 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Враховуючи, що порядок обчислення мінімальної пенсії за віком встановлений лише нормами Закону України № 1058, суд вважає за необхідне також застосувати аналогію закону, закріплену статтею 9 КАС України, відповідно до якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України „Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року, а також Закон України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 5 жовтня 2000 року, згідно ст. 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 ст. 4 даного Закону (в редакції Закону від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» був затверджений прожитковий мінімум на 1 особу, яка втратила працездатність з 1 липня 2010 року в розмірі 709 гривень.

Таким чином, для позивача як інваліда 2 групи, особи, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижній розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Крім того, суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що, зокрема, зазначено у рішенні №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 р. по справі №1-21/2005), повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою ОСОБА_2 та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 ОСОБА_2 України не допускається.

Постановляючи судове рішення у даній справі, суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені ст. 1, 3, ч. 2 ст. 6, ст. 8, ч. 2 ст. 19, ст. 22, 23, ч. 1 ст. 24 ОСОБА_2 України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 ОСОБА_2 України.

Крім того за приписами ст. 22 ОСОБА_2 України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Ст. 8 ОСОБА_2 України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії.

Суд зазначає, що за нормами ч. 3 ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, у тому числі віднесеним до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України „Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року.

Відповідно ч. 2 ст. 19 ОСОБА_2 України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача, який звернувся до суду із позовною заявою 05.04.2011 року тобто в межах строку позовної давності, про визнання неправомірними дії УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя у відмові в перерахунку пенсії у відповідності із ст. ст. 50, 54, 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобовязання провести з 30.11.2010 р. перерахунок пенсії по інвалідності та виплачувати її виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на час виплати пенсії, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49,50,54,67,71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст..ст.28,42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2-15, 17-18, 69-71, 79, 86, 104, 122, 158, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 основної пенсії у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіну здоровю, у розмірі не менше 75% мінімальної пенсії за віком з 30.11.2010 року, відповідно до ст. ст.50, ч. 4 ст. 54, ч.3 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату основної пенсії у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіну здоровю, у розмірі не менше 75% мінімальної пенсії за віком як інваліду 2 групи, по захворюванню, що повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що встановлена ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 30.11.2010 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя