Справа № 802/1394/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 серпня 2015 р. Справа № 802/1394/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: Мироненка О.А.

представника відповідача: Бойка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіа Макс"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіа Макс» (далі - ТОВ «Авіа Макс», позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.04.2015 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Авіа Макс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ «ЄН-ГРУПП» та ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року. За результатами перевірки був складений акт № 1015/2205/37085006 від 20.04.2015 року, на підставі якого Вінницькою ОДПІ винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Позивач вважає протиправними та необґрунтованими висновки викладені в акті перевірки, а податкове повідомлення-рішення незаконним, оскільки ТОВ «Авіа Макс» у вересні 2014 року відносило до складу податкового кредиту суми сплаченого ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів у контрагентів (ТОВ «ЄН-ГРУПП», ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП»), що підтверджені податковими накладними, оформленими належним чином та іншими документами бухгалтерського обліку.

Відповідач подавши заперечення на адміністративний позов просив у задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень - рішень відмовити повністю (а.с. 195-198 т.1). Як на підставу заперечень відповідач зіслався на те, що окремі документи первинного бухгалтерського обліку надані позивачем в підтвердження реальності господарських операцій містять недоліки. Крім того, на думку відповідача товаро - транспортні накладні які оформлені при транспортуванні придбаного позивачем у ТОВ "ЄН-ГРУПП", ТОВ "ПРОМЛАЙН ГРУП" заповнені із порушенням порядку. Також, із отриманої податкової інформації встановлено відсутність контрагентів позивача за їх місцем знаходження.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. В наданих суду усних поясненнях звернув увагу на те, що придбання позивачем у ТОВ "ЄН-ГРУПП" та ТОВ "ПРОМЛАЙН ГРУП" товарів підтверджується належними первинними документами бухгалтерського обліку. Крім того, представник пояснив, що придбаний товар в подальшому реалізовано Товариством у межах власної господарської діяльності.

Представник відповідача у наданих усних поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Як на підставу заперечень зіслалися на те, що правочини, укладені позивачем з ТОВ "ЄН-ГРУПП" та ТОВ "ПРОМЛАЙН ГРУП", не підтверджені належним чином складеними первинними документами, що свідчить про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними суб'єктами господарювання. Крім того звернув увагу суду на те, що контрагенти позивача не знаходяться за місцем їх реєстрації.

В якості свідка судом допитано ОСОБА_3.

Свідок пояснив, що працює на ТОВ «Авіа Макс» за сумісництвом на посаді інженера. До кола його обов'язків, з поміж іншого, входить поставка орендованим Товариством транспортним засобом (Mazda CX-5), товарів з метою використання у господарській діяльності. Зазначив, що 21.09.2014 року на підставі наказу про відрядження ним на автомобілі Mazda CX-5 здійснено виїзд до міста Херсон з метою отримання придбаних у ТОВ «ЄН-ГРУПП» та ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП» товарів. При цьому, перед виїздом він отримав контактні телефони відповідальних осіб вказаних контрагентів. Доїжджаючи до м. Херсон 22.09.2014 року, він зателефонував до відповідальних осіб контрагентів та отримав товар згідно товаросупровідних документів. Предметом купівлі були дрібні запчастини до авіаційного транспорту. Також свідок зазначив, що на отримання запчастин його уповноважено згідно довіреності, яка була пред'явлена при отриманні товару. Крім того, свідок пояснив, що поїздка мала місце тільки 22.09.2014 року та носила разовий характер, проте не виключив можливість того, що окремі товаросупровідні документи могли бути датованими й іншими числами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідка, оцінивши інші докази, які є у справі, суд доходить висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи справу, суд встановив, що головними державними ревізорами - інспекторами відділу перевірок платників податків ризикових категорій управління податкового аудиту Вінницької ОДПІ, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Авіа Макс» по взаєморозрахунках з контрагентами ТОВ «ЄН-ГРУПП» та ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 1015/2205/37085006 від 20.04.2015 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Авіа Макс» по взаєморозрахунках з контрагентами ТОВ «ЄН-ГРУПП» та ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року (а.с.13-39).

Вказаним актом задокументовано, існуючі на думку контролюючого органу, порушення податкового законодавства, що допущені у своїй діяльності позивачем, а саме: п.198.1 п.198.3 п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Авіа Макс» занижено податок на додану вартість за вересень 2014 року в загальній сумі 182813 грн.

Зазначені висновки акта перевірки № 1015/2205/37085006 від 20.04.2015 року стали підставою для прийняття податкового повідомлення - рішення № від 30.04.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 274220 грн., в тому числі за основним платежем - 182813 грн. та штрафними санкціями - 91407 грн. (а.с.40).

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач з метою його скасування та захистом своїх прав, звернувся до суду.

Надаючи оцінку наведеним обставинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд бере до уваги, що згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В силу п.201.6. ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

При цьому, п. 201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Необхідно зазначити, що ані у акті перевірки № 1015/2205/37085006 від 20.04.2015 року, ані у наданих до суду запереченнях податковим органом не поставлено під сумнів дійсність отриманих позивачем від своїх контрагентів податкових накладних. Тому, податкові накладні виписані позивачу ТОВ «ЄН-ГРУПП» та ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП» ТОВ «Авіа Макс» правомірно використані як підстава формування податкового кредиту.

Крім того, згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому нормами ч. 2 ст. 9 вказаного Закону встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Як встановлено з акту перевірки, пояснень представників сторін, підставою для винесення Вінницькою ОДПІ спірного податкового повідомлення-рішення слугувала в тому числі інформація щодо контрагентів позивача (про відсутність їх за місцем знаходження) та дефекти окремих первинних документів.

В спростування висновків контролюючого органу та на підтвердження позовних вимог позивач надав суду для долучення до матеріалів справи копії первинних документів по взаємовідносинам зі своїми контрагентами ТОВ «ЄН-ГРУПП» та ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП», а саме: договори поставки, податкові накладні, видаткові накладні та документи про оплату.

При дослідженні отриманих первинних документів судом встановлено, що між ТОВ «Авіа Макс» та ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП» укладено договір поставки № 110 від 26.08.2014 року, відповідно до умов якого, продавець (ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП») зобов'язується відповідно до умов даного договору поставляти узгодженими партіями покупцеві (ТОВ «Авіа Макс») продукцію, а саме запчастини, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити кожну партію товару на умовах даного договору.

На виконання вказаного договору та в підтвердження господарської операції, позивачем надано суду податкові накладні, видаткові накладні, рахунки на оплату, товарно-транспорті накладні (а.с. 73-123 т.1). Аналіз зазначених документів дозволяє зробити висновок про зміну майнового стану сторін за договором в результаті його виконання та про те, що договір носив реальний характер та може свідчити про факт існування господарської операції яка стала об'єктом оподаткування.

Також судом встановлено, що між ТОВ «Авіа Макс» та ТОВ «ЄН-ГРУПП» укладено договір поставки № 113 від 03.09.2014 року, відповідно до умов якого, продавець (ТОВ «ЄН-ГРУПП») зобов'язується відповідно до умов даного договору поставляти узгодженими партіями покупцеві (ТОВ «Авіа Макс») продукцію, а саме запчастини, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити кожну партію товару на умовах даного договору.

На виконання вказаного договору та в підтвердження господарської операції, позивачем надано суду податкові накладні, видаткові накладні, рахунки на оплату, довіреності на отримання товару (а.с. 124-181 т.1).

Суд зазначає, що первинні документи, якими позивач доводить здійснення господарських операцій з вказаними в акті перевірки контрагентами, оформлені належним чином, та містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій ТОВ «Авіа Макс» і не мають суттєвих недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів.

Надаючи оцінку доводам контролюючого органу про порушення строків розрахунків ТОВ «Авіа Макс» зі своїми контрагентами за укладеними договорами, суд критично ставиться до таких із наступних мотивів. Як встановлено на підставі виписок із банківських рахунків позивача, розрахунки між ним та його контрагентами проведені. Натомість податковий орган у правовідносинах які склалися не вправі здійснювати контролю за своєчасністю таких розрахунків так як це питання входить до сфери договірного регулювання між сторонами та стосується внутрішньо господарських стосунків позивача із його контрагентами.

Також суд враховує, що посилання відповідача на відсутність мети реального здійснення господарських операцій, а саме ненадання доказів використання у господарській діяльності продукції є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, придбані товари ТОВ «Авіа Макс» в подальшому були реалізовані ТОВ «Авіатехсервіс ЛТД», ДП «Завод 410 ЦА», ТОВ «Вінницький авіаційний завод» та ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод», про що свідчать рахунки на оплату, видаткові накладні, податкові накладні, товарно транспортні накладні (а.с.233-250 т.1, 1-89 т. 2).

Отже, наявними в матеріалах справи доказами спростовуються твердження податкового органу про те, що взаємовідносини позивача з його контрагентом не мали реального характеру та господарського змісту (мети).

Окрім вказаного, суд зазначає, що заперечуючи правомірність відображення у податковому обліку господарських операцій позивача з ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП» та ТОВ «ЄН-ГРУПП», податковим органом при оформленні матеріалів перевірки використано відповідь на запит про надання інформації, що надійшла від ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві № 437/7/26-59-22-03 від 19.01.2015 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП» щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.08.2014 року по 31.10.2014 року» (а.с. 207-217 т. 1) та інформацію надану ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області №529/7/21-03-22-04-08 від 17.02.2015 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЄН-ГРУПП» щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року» (а.с. 200- 206 т.1).

Даючи правову оцінку таким висновкам, суд враховує, що зустрічні звірки проводяться податковими органами відповідно до п.п.73.5 статті 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації. При цьому, зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження господарських виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення контролюючими органами зустрічних звірок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010р. № 1232 зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

З аналізу вказаних норм вбачається, що зустрічна звірка є заходом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, в той час, як функція податкового органу щодо контролю за дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, реалізується останніми шляхом проведення перевірок у випадках та в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, за своєю правовою природою акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є актом перевірки контролюючого органу та не може містити в собі аналізу господарських операцій платника податків та висновків про нікчемність укладених ним договорів. У зв'язку з цим, обґрунтування податковим органом виявлених порушень з посиланням на висновки такого акта є неправомірним. Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про те, що вказаний Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання підтверджують безтоварність господарських операцій позивача із його контрагентами.

Оцінюючи доводи відповідача про дефекти наданих позивачем товаро-транспортних накладних та неможливість підтвердження факту транспортування придбаних у ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП» та ТОВ «ЄН-ГРУПП» товарів суд зазначає, що перевезення придбаних запасних частин здійснювалось позивачем орендованим транспортом, а саме автомобілем Mazda CX-5. Підставою для використання зазначеного автомобіля у господарській діяльності позивача став договір оренди автомобіля б/н від 25.03.2014 року. Наявність такого договору відповідачем не заперечується. При цьому є помилковими висновки відповідача про неможливість здійснення позивачем декількох поїздок з метою отримання товару оскільки допитаний свідок (водій автомобіля) пояснив, що мала місце лише одна поїздка 22.09.2014 року за яку і отримано та перевезено весь товар. Крім того свідок вказав, що поїздка була за маршрутом Вінниця - Херсон - Київ - Вінниця. Також необхідно звернути увагу на те, що придбаний товар за своїми фізичними властивостями (габарити, маса) міг бути транспортованим зазначеним автомобілем так як являється дрібним.

Отже, враховуючи, що перевезення здійснювалось позивачем власним транспортним засобом, посилання сторони відповідача на дефекти товаро - транспортних накладних не можуть спростовувати реальний характер досліджуваних господарських операцій.

Щодо тверджень відповідача про відсутність документів про якість придбаних запасних частин, то такі до уваги не беруться, оскільки представник позивача пояснив, що у своїй більшості придбані товари комплектувались технічними паспортами. При цьому такі технічні паспорти передавались наступним покупцям разом із товаром, а тому не могли бути збережені позивачем при проведенні перевірки (так як на момент перевірки усі запасні частини були реалізовані).

Враховуючи вказане, висновки акта перевірки щодо вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по господарських операціях позивача з ТОВ «ЄН-ГРУПП» та ТОВ «ПРОМЛАЙН ГРУП», спростовується вищезазначеними нормами законодавства та дослідженими обставинами справи.

Отже, оспорювані висновки податкового органу про порушення позивачем норм п.198.1 п.198.3 п.198.6 ст. 198 ПК України не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді, наслідком чого є визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення № від 30.04.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір (в межах належної до сплати суми) слід стягнути в його користь із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 30.04.2015 року № .

Стягнути із Державного бюджету України в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіа Макс" () сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович