Справа № 22-а-2023/11
Суддя: Буренкова К. О.
Дата ухвалення: 2011-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-2023/11 13.04.2011 13.04.2011 13.04.2011
Справа 22ц-а-2023/11 Головуючий суддя першої інстанції Висоцький М.Т.
Судця - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

13 квітня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Вовненко Г.Ю.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Буренкової К.О.,

при секретарі Голубкіній О.О.,

розглянувши без участі сторін у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Врадіївському районі Миколаївської області на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2010 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до управління фонду України у Врадіївському районі Миколаївської області (далі УПФ) про визнання дій неправомірними, стягнення недоплаченої соціальної допомоги,

встановила:

У липні 2010 р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до УПФ, в якому просила визнати дії відповідача протиправними щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон від 18 листопада 2004 року), у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з січня 2007 р. по квітень 2010 p. включно в сумі 4340, 91 грн. та стягнути на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність УПФ; зобовязано здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з врахуванням проведених виплат за періоди: з 09 липня по 31 грудня 2007 р.; 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008 р. та з 01 січня 2009 р. по 30 квітня 2010 р. включно; стягнуто з УПФ на користь позивача судовий збір в розмірі 8 (вісім) грн. 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 (тридцять сім) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило рішення суду скасувати і ухвалити нове про залишення позову без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Держави України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року зупинено на 2007 рік із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Однак, підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін законодавчих актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в іншій редакції, яка зазначає виплату цього підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни (10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції україни (є неконституційними).

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року, мають діти війни в 2007 році з 9 липня до 31 грудня, а в 2008 році - з 22 травня по 31 грудня.

Окрім цього, статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 70 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік" Кабінету Міністрів надано право в 2009 р. та 2010 р. встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 р. і 2010 р. дітям війни підвищення до або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

За правилами адміністративного провадження можливо лише визнати дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень незаконними та покласти обов'язок на відповідача провести нарахування та виплату належних сум згідно закону за відповідний рік. Суд не є уповноваженим органом проводити розрахунок заборгованості, тому і не повинен стягувати заборгованість у твердій грошовій сумі.

Тому суд правильно відмовив у стягненні з УПФ в заборгованості в сумі 4340,91 грн.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідив обставини спору, належно оцінив надані докази та дійшов обґрунтованого висновку, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, у порушення вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року не здійснило відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена), чим і допустило протиправну бездіяльність. На підставі чого суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядались.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення,

Керуючись ст.ст. 200, 206 КАС України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Врадіївському районі Миколаївської області відхилити, а рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2010 р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Го