Справа № 826/4723/14
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року м. Київ К/800/54539/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Веденяпіна О.А.

Островича С.Е.

за участю:

секретаря судового засідання Чайки О.С.

представника позивача Рибак А.Ю.

представника відповідача Болєйко-Чечуй В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2014

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014

у справі №826/4723/14

за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України

третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - позивач, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) звернулась до суду з позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі по тексту - відповідач, Мінрегіон України) про стягнення заборгованості в розмірі 6265067,88 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі договорів від 08.04.1994 №09-505/29 та від 14.04.1994 №36-09-505/30 Міністерством фінансів України надало Міністерству України у справах архітектури і будівництва фінансову допомогу на зворотній основі у розмірі 6265067,88 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача податкову вимогу №4385 від 14.08.2012, рішення про опис майна у податкову заставу №4385/19-1238 від 14.08.2012 та рішення про опис майна у податкову заставу №4385/19-128 від 14.08.2012.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За змістом п. 95.2 ст. 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків проводяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі договору №36-09-505/30 від 14.04.1994 Міністерство фінансів України надало відповідачу фінансову допомогу в розмірі 25 млрд. карбованців під готову продукцію без права використання цих коштів на споживання та погашення заборгованості перед бюджетом з оплатою 120 % річних. Дія даного договору неодноразово пролонгувалась.

Згідно з частинами 1, 3 Положення Міністерства фінансів України, затвердженого Указом Президента України №446/2011 від 08.04.2011 Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації фінансової, бюджетної, а також виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної, а також податкової і митної політики (крім адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації податкової і митної політики), політики у сфері державного фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, тощо. Одним із основних завдань Мінфіну є формування та забезпечення реалізації фінансової, бюджетної, а також податкової і митної політики, крім адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізація податкової і митної політики.

Отже, суди дійшли до вірного висновку, що зобов'язання по вищезазначеним договорам виникли між відповідачем та Міністерством фінансів України.

Таким чином, колегія суддів погоджується із судами, що у даному випадку кредитором по стягненню спірної суми з відповідача є Міністерство фінансів України, а не податковий орган.

Крім того, відповідно до ст. 17 Бюджетного кодексу України єдиною умовою за якої орган доходів і зборів може приймати рішення щодо стягнення коштів за кредитом перед державою, а саме коли боржником є суб'єкт господарювання.

Мінрегіон України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України та входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної житлової політики і політики у сфері будівництва, архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства (п. 1 Положення про міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011 №633/2011).

Отже, Мінрегіон України не є суб'єктом господарювання у розумінні вимог чинного законодавства України, а тому правові підстави для звернення стягнення коштів органами доходів і зборів відсутні.

Крім того, як встановлено судами, листом від 13.02.1997 Державний комітет України у справах містобудування і архітектури звертався до Прем'єр міністра України щодо зарахування зазначеної заборгованості по кредиту і відсотків за користування ним на поповнення бігових коштів підприємств і організацій - постачальників на що отримано відповідне доручення до Міністерства фінансів України щодо згоди та вирішення питання позитивно.

На виконання даного доручення Міністерство фінансів України як кредитор листом від 18.03.1997 повідомило Кабінет Міністрів України про згоду з пропозиціями Державного комітету України у справах містобудування і архітектури стосовно зарахування зазначеної заборгованості по кредиту і відсотків за користування ним на поповнення обігових коштів підприємств і організацій - позичальників.

У подальшому Міністерством фінансів України прийнято звіт Держкомітету України у справах містобудування і архітектури без зазначеного боргу за Урядовим кредитом станом на 01.04.1997, про що Мінрегіон України неодноразово повідомляв Державну Казначейську службу України.

Із копії балансу вбачається, що станом на 01.01.2014 Мінрегіоном України подавалась звітність без зазначення зобов'язань за договорами від 08.04.1994 та від 14.04.1994.

Отже, з урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій, що позивач не навів доказів, які б свідчили, що Мінрегіон України є платником податків суб'єкта господарювання у розумінні вимог Податкового Кодексу України і, крім того відсутні докази наявності у відповідача заборгованості у розмірі 6265067,88 грн., а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.А. Веденяпін
(підпис)С.Е. Острович