Справа № 2-а-22/11
Суддя: Костромітіна О. О.
Дата ухвалення: 2011-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

22 лютого 2011 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіна О.О.,

при секретарі Степовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області про визнання неправомірними дій та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя про визнання неправомірними дій та зобовязання здійснити перерахунок пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є інвалідом ІІI групи по захворюванню, повязаним з виконанням обовязків військової служби з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, отримує пенсію по інвалідності. Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ у редакції, що діяла у період з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року, інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне утримання, що сплачується замість пенсії, збільшується, зокрема інвалідам 3 групи на 200% мінімальної пенсії за віком. Однак зазначене підвищення пенсії у той період було сплачене у значно меншому розмірі, а таким чином, недоотримана сума допомоги склала 35965 гривень 44 копійки. Тому позивач просить визнати неправомірними дії відповідача та зобовязати УПФУ в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя провести перерахунок та виплату підвищення до пенсії на 200% мінімальної пенсії за віком, яка відповідає розміру прожиткового розміру для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року. Також просив не застосовувати до його вимог строк позовної давності, оскільки у відповідності зі ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги, повязані з відшкодуванням шкоди, спричиненої здоровю. Зазначив, що він став інвалідом 3 групи при виконуванні свого боргу з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,а постійно перебуває під наглядом лікарів, не мав можливості раніше звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, та надав суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не повідомив суд про причини неприбуття у судове засідання, тому суд на підставі ч.4 ст.128 КАС України розглядає позов ОСОБА_1 без участі відповідача на підставі наявних доказів у справі.

Вислухавши позивача та оцінивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_1 віднесений до першої категорії як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А № 144097 від 04. 12. 2008 р., та визнаний інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою серії ДОН-05 № 091924 за висновком МСЕК (а.с. 9; 11).

Листом від 24.09.2010 року № 198/ М-10-01-04 Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області було відмовлено позивачу у перерахунку надбавки до пенсії як інваліду війни 3 групи у розмірі 200% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що діяв у період з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року , з огляду на відсутність законних підстав (а.с.4,5).

Згідно частиною 3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції до 01.01.2006 року визначено, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується: інвалідам війни 1 групи у розмірі 400% мінімальної пенсії за віком; інвалідам війни 2 групи 350% мінімальної пенсії за віком; інвалідам війни 3 групи 200% мінімальної пенсії за віком.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідач мотивував свої дії відсутністю норм законодавства, що визначали розмір підвищення.

Згідно ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та гарантії», мінімальний розмір пенсії встановлюється виключно Законами.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017, який набув чинності з 01.11.2000 року, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі, мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом.

Не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що зміни до зазначеного закону у частині встановлення підвищення передбачених даним законом, виходячи із прожиткового мінімуму встановлених для осіб, що втратили працездатність, набрав чинності лише з 01.01.2006 року. Оскільки відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується: інвалідам війни 1 групи у розмірі 400% мінімальної пенсії за віком; інвалідам війни 2 групи 350% мінімальної пенсії за віком; інвалідам війни 3 групи 200% мінімальної пенсії за віком. Законом України від 05.10.2005 року №2939-ІУ «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у ч. 4 ст. 13 цього закону внесені зміни і з 01.01.2006 року діє нова редакція вказаного Закону: інвалідам війни 1 групи у розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, 2 групи 40% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, 3 групи 30% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Таким чином, зазначені зміни набрали чинності лише 01.01.2006 року, у той час як позивач просить провести перерахунок надбавки у період з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року.

Крім того, відповідно до пункту 1 та 6 статті 92 Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, а також абзацом 2 преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2 частини 1 статі 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального закону, якими передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. До приведення законодавства України у відповідність із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України (№ 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі 3 1-21/2005), який неодноразово розглядав проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Крім того, суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності відносно зазначених позовних вимог, оскільки відповідно до ч.1 п. 3 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Як встановлено у судовому засіданні, позивач є інвалідом війни 3 групи унаслідок виконання обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Отже, позивачу як інваліду війни 3 групи пенсія з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року повинна була підвищуватись на 200% мінімальної пенсії за віком. Відповідного підвищення не проводилось, а тому дії відповідача у цій частині судом визнаються неправомірними і вимоги позивача підлягають задоволенню.

Визначення обґрунтованого розміру надбавки до пенсії після проведення відповідного перерахунку належить до компетенції Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя.

Таким чином, суд вважає необхідним зобовязати відповідача у відповідності зі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, що діяла в період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року провести позивачу перерахування надбавки до пенсії як інваліду війни у розмірі 200 % мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року з проведенням доплати недоотриманих сум.

На підставі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції до 01.01.2006 року, ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст. 11,122,159-163,167 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області про визнання неправомірними дій та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області в частині відмови ОСОБА_1 в перерахунку надбавки до пенсії, як інваліду війни за період з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року у відповідності до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (редакція до 01.01.2006 року).

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області у відповідності зі статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції що діяла в період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року, провести ОСОБА_1 перерахування надбавки до пенсії, як інваліду війни у розмірі 200% мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року з проведенням оплат недоотриманих сум.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя