Справа № 805/1408/15-а
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року справа №805/1408/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Жаботинської С.В., суддів Васильєвої І.А., Ханової Р.Ф., секретар судового засідання Корадо А.А., за участю представника відповідача Уханова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у адміністративній справі № 805/1408/15-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « С.К.С.-Транс» до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 березня 2015 року № /3040 про збільшення суми грошового зобов'язання позивачу за платежем податок на прибуток - 11021000 на суму 33650, 00 грн., в тому числі за основним платежем 26920,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 6730,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на відсутність підстав для збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток спірним податковим повідомленням-рішенням та необґрунтованість висновків податкового органу про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та контрагентами, зазначаючи про наявність всіх документів, що підтверджують правомірність формування податкового кредиту.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Податкове повідомлення-рішення Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Донецькій області № /3043 від 31 березня 2015 року про збільшення суми грошового зобов`язання Товариству з обмеженою відповідальністю «С.К.С. - Транс» за платежем податок на прибуток на суму 33 650 (тридцять три тисячі шістсот п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок, в тому числі за основним платежем 26 920,00 (двадцять шість тисяч) гривень 00 (нуль) копійок та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 6 730 (шість тисяч сімсот тридцять) гривень 00 (нуль) копійок - скасовано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що первинними документами, наданими позивачем, підтверджено реальність господарський операцій між позивачем та контрагентами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позивачу в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у зв'язку з відсутністю товарно-транспортних накладних оформлених відповідно з вимогами чинного законодавства, які б підтверджували факт передачі, постачання та отримання товарів за липень 2014 року неможливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій. Крім того, зазначає, що до перевірки позивача не надано сертифікати відповідності та паспорти на поставлення ПММ. Також вказує на те, що акт ДПІ у Київському районі м. Донецька ГУ Міндоходів від 28.03.2014 року № 195/05-64-22-02/38844515 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Транслем» щодо господарських взаємовідносин з платниками податків за період січень та лютий 2014 року», який відповідно до ст. 83 ПКУ є податковою інформацією.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивача зареєстровано в якості юридичної особи 17.05.2012 року, , що підтверджується відповідною довідкою з ЄДРПОУ 22.05.2012 року за № 15871, останній взятий на облік відповідачем, як платник податків та має свідоцтво № 200060644 про реєстрацію платника податку на додану вартість ( а. с. 11, 24).

Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питання повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток при здійсненні господарських операцій з ТОВ "Транслем" за період січень-лютий 2014 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем було складено акт № 113/22/ 37755498 від 18.03.2015 року (далі - акт перевірки) ( а.с. 30-51).

У висновках вказаного акту зазначено про те, що перевіркою не встановлено факту реального здійснення господарських операцій позивачем з придбання паливно-мастильних матеріалів, автозапчастин та послуг з обслуговування та ремонту автотранспорту у період з 01.01.2014 року по 28.02.2014 року у ТОВ "Транслем" на суму 179 466,96 грн., у тому числі ПДВ - 29 911,16 грн. та подальшого їх використання у господарській діяльності підприємства. Щодо питань, пов'язаних з податком на прибуток, зазначено про порушення норм п. 138.1, 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відображення у податковій декларації з податку на прибуток суми нереальної господарської операції з придбання паливно-мастильних матеріалів, автозапчастин та послуг з обслуговування та ремонту автотранспорту, в результаті чого, безпідставно завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 149 555,80 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на суму 26 920,04 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено спірне податкове повідомлення-рішення № 3043 від 31.03.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання Товариству з обмеженою відповідальністю «С.К.С. - Транс» за платежем податок на прибуток на суму 33 650,00 грн., в тому числі за основним платежем 26 920,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 6 730,00 грн. ( а.с. 28).

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.8 ПК України (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці;

- амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

- загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

- вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

- інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно ст. 201.1. ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ТОВ "Транслем" укладено договір поставки № 0212 від 02.12.2013 року, відповідно до умов якого ТОВ "Транслем" зобов'язалось поставити узгодженими партіями, а позивач прийняти та оплатити запасні частини, шини, дизельне пальне, моторні, спеціальні масла та змазки. Кількість та вартість товару, в окремій партії зазначається у специфікаціях, рахунках-фактурах, видаткових накладних на кожну партію товару ( а.с. 62).

Факт поставки та передачі товару (дизельне пальне) за зазначеним договором та специфікацією до ньог від ТОВ "Транслем" позивачу підтверджується товарно-транспортною накладною № 2301 від 23.01.2014 року, за якою вантаж одержав позивач, видатковою накладною № 11056 від 23.01.2014 року, податковою накладною № 11056 від 23.01.2014 року на суму 45 553,20 грн. (з яких 7 592,20 грн. ПДВ), виписаною ТОВ "Транслем" ( а.с. 80, 82-81, 83 ).

Також, позивачем надано суду відповідні платіжні доручення та банківські виписки, що підтверджують факт оплати поставленого ТОВ "Транслем" дизельного пального за вказаним договором у січні 2014 року ( а.с. 177-178)

Крім того, між позивачем та ТОВ "Транслем" було укладено договір № 2911 від 29.11.2013 року на ремонт та технічне обслуговування автомобілів ( а.с. 63).

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду відповідні рахунки-фактури, акти виконаних робіт підписані сторонами та зареєстровані податкові накладні, виписані ТОВ "Транслем", а також відповідні платіжні доручення та банківські виписки, що підтверджують факт оплати наданих послуг (а.с. 64-78, 179-183).

Придбані у ТОВ "Транслем" паливно-мастильні матеріали було використано позивачем у власній господарській діяльності зі здійснення вантажних перевезень автомобільним транспортом.

Вказані обставини підтверджують свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів на ім'я позивача, якими здійснені відповідні перевезення, договір № 1 про надання послуг по перевезенню вантажів від 01.04.2014 року між позивачем та ПАТ "Глини Донбасу", копія рахунку на оплату № 4 від 28.02.2014 року, копія податкової накладної № 4 від 28.02.2014 року, копія акту приймання наданих послуг з перевезення вантажів № 4 від 28.02.2014 року, товарно-транспортні накладні та докази оплати за надані послуги ( а.с. 21, 151-153, 154-171, 172-173).

За змістом частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що факт здійснених господарських операцій підтверджується відповідними договорами, податковими накладними, рахунками, актами здачі-прийнтяття робіт, банківськими виписками, платіжними дорученнями.

Згідно п.п. 201.9 ст. 201 Податкового кодексу України не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

Іншої норми, стосовно не надання покупцю товарів/послуг права на віднесення сум податку до податкового кредиту за наявності первинних бухгалтерських документів, які свідчать про фактичне здійснення господарських операцій, у тому числі податкові накладні, Податковий кодекс України не містить.

Посилання відповідача на відсутність у ТОВ "Транслем" реальної можливості здійснювати зазначені господарські операції у період, що перевірявся та посилання на акт ДПІ у Київському районі м. Донецька від 28.03.2014 року № 195/05-64-22-02/38844515 судом не приймається, оскільки постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2014 року у справі № 805/5236/14, яка набрала законної сили, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області з коригування показників податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслем" () в АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за період січень-лютий 2014 року. Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Київському районі міста Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області відновити в АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» показники податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслем" () за період січень-лютий 2014 року згідно податкових декларацій з податку на додану вартість, поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Транслем" () за вказаний період ( а.с. 54-58).

Вказані коригування податковим органом здійснені на підставі саме акту ДПІ у Київському районі м. Донецька від 28.03.2014 року № 195/05-64-22-02/38844515.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить право платника податків на формування податкового кредиту та складу валових витрат у залежність від дій чи бездіяльності його контрагентів, знаходження їх за своєю юридичною адресою, тощо. Законодавство України з питань оподаткування не зобов'язує платника податків перевіряти наявність у контрагента основних фондів та трудових ресурсів, а контрагента надавати платнику податків документальне підтвердження наявності у нього адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань.

За приписами п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Посилання відповідача на відсутність сертифікатів відповідності та паспорти якості на поставлені ПММ, порушення форми товаро-транспортної накладної та її відсутність, як на доказ відсутності фактичного здійснення господарських операцій, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки товарно-транспортна накладна за своєю суттю є підтвердженням придбання автотранспортних послуг і єдиною підставою для включення до складу валових витрат сплачених сум за автотранспортні послуги. Відсутність товарно-транспортної накладної свідчить про відсутність підстав для віднесення до складу валових витрат за автотранспортні послуги, а не витрат з придбання товарів. Відсутність товарно-транспортних накладних не є перешкодою для формування підприємством податкового кредиту по податку на додану вартість та не свідчить про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням тільки правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

Не мають значення саме для цілей оподаткування також й документи, що підтверджують якість отриманих товарно-матеріальних цінностей.

Зазначені норми податкового законодавства надають підстави вважати, що товарно-транспортні накладні та документи, що підтверджують якість товарів за умови наявності інших документів, що підтверджують фактичне здійснення господарської операції, не є обов'язковим документом для обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, та не входить до переліку документів, які платники податків зобов'язані складати для ведення обліку для цілей оподаткування.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, є безпідставними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - протиправним і підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, справа по суті вирішена правильно і підстави для скасування або зміни постанови відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у адміністративній справі № 805/1408/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Ухвала у повному обсязі виготовлена 13.08.2015 року.

Головуючий суддя С.В.Жаботинська

Судді: І.А.Васильєва

Р.Ф.Ханова