Справа № 2-а-229/11
Суддя: Тимощенко І. О.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-228/2011 р.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.11 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Тимощенко І.О.

розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного Фонду України в м. Глухів Сумської області про визнання неправомірною бездіяльності ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в м. Глухів щодо невиплати у встановленому розмірі підвищення до пенсії як дитині війни та зобовязання здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії як дитині війни за 2009-2010 роки, а також поновлення пропущеного строку для звернення до суду, -

В С Т А Н О В И В :

26 січня 2011 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є дитиною війни, однак відповідач неправомірно та всупереч Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2009-2010 роках виплачував їй підвищення до пенсії як дитині війни у меншому розмірі, ніж встановлено законом. Просить суд зобовязати відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Глухів Сумської області провести їй перерахунок та виплату державної соціальної допомоги як дитині війни за періоди з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 1 січня 2010 року до розгляду справи в суді та в подальшому нараховувати і виплачувати їй надбавку до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % довічно.

Відповідач проти позову надав письмові заперечення, пославшись на пропущення позивачкою строку звернення до суду, відсутність законодавчого визначення величини мінімальної пенсії за віком для обчислення підвищення дітям війни, проведення таких виплат за рахунок коштів державного бюджету, що визначається лише Законом про державний бюджет, визначення повноважень ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в. м. Глухів Сумської області як органу виконавчої влади і неможливість вийти за межі цих повноважень, керування в своїй діяльності постановою КМУ від 22.05.2008 року № 530 щодо розмірів виплат підвищення до пенсії дітям війни, відсутність законодавчо визначеного механізму призначення та порядку фінансування підвищення до пенсії дітям війни.

З наданих позивачем та відповідачем письмових доказів вбачається, що позивачка має статус дитини війни і отримує пенсію, нарахування та виплату якої здійснює відповідач.

Вивчивши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Розглядаючи справу, суд керувався наступними положеннями чинного законодавства:

- ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до якої дітям війни повинна виплачуватися надбавка до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком;

- ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в яких зазначено, що мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- ст. 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік», ст. 52 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік», якими встановлено прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, на відповідні роки;

- ст. 22 Конституції України, якою передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод;

- рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 р., якими визнані неконституційними відповідні положення Законів «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік», що стосується зменшення розміру надбавки до пенсії дітям війни;

- ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- ч. 4 ст. 9 КАС України, згідно якої у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу;

- ч. 4 ст. 8 КАС України, згідно якої забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини;

- ч.7 ст.9 КАС України, згідно якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини ( аналогія закону);

- позицією Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Суд приходить до висновку щодо поновлення позивачки ОСОБА_1 строку звернення до суду, так як у матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про те, що позивачки було відомо, з яких саме виплат складається її пенсія, і входить чи ні до їх складу підвищення до пенсії як дитині війни, та в якому розмірі виплачувалось дане підвищення. Крім того, позивачка є особою похилого віку, тому суд вважає, що вона пропустила цей строк з поважних причин і його необхідно поновити. Крім того, при поновленні строку суд бере до уваги положення ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно ст.183-3 ч. 3, ст. 256 ч. 1 КАС України, постанова підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 64, 124, 152 Конституції України, ст.1, 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», рішеннями Конституційного Суду від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки, ст. 28 ч. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ч 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 7-9, 11, 69-71, 99, 183-2, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в м. Глухів Сумської області.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в м. Глухів Сумської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за періоди з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, та з 01 січня 2010 року по 07 лютого 2011 року включно, з урахуванням раніше проведених виплат, та в подальшому зобовязати відповідача дотримуватися встановленого судом порядку нарахування пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова суду підлягає негайному виконанню.

Постанову суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Глухівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційного скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Глухівського міськрайонного суду І.О.Тимощенко