Справа № 2а/1770/1803/2011
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2011-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/1803/2011

30 вересня 2011 року 10год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.11.2010 року № /0-6340, від 22.12.2010 року № /1-6784, від 30.11.2010 року № /0-6341, від 22.12.2010 року № /1-6785, від 30.11.2010 року № /0-6342 та від 22.12.2010 року № /1-6786.

Позивач вказує, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті без врахування всіх фактичних обставин та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що висновки податкового органу про виявлені порушення та про розмір одержаного доходу не обгрунтовані посиланнями на конкретні бухгалтерські документи. Також зазначає, що не здійснював виплати доходу громадянам ОСОБА_5 в сумі 42000,00 грн. та ОСОБА_6 в сумі 4000,00 грн., а повернув раніше позичені кошти. Вказує, що стаття 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", яка визначає поняття загального оподатковуваного доходу, не відносить до оподатковуваного доходу суми коштів, що виплачуються в якості повернення раніше отриманої позики.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 об'єднана державна податкова інспекція адміністративний позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с.45-51). Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, що відповідають наведеному в запереченні.

Зокрема, зазначив, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлені такі порушення суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3: несвоєчасне подання звіту платника єдиного податку (подано 10.04.2008 року, граничний термін подачі 05.04.2008 року); відсутність ведення книги обліку доходів і витрат за період з 01.07.2007 року по 30.06.2008 року, з 30.09.2009 року по 30.06.2010 року); внаслідок відсутності ведення обліку доходів та витрат, перекручення даних декларації про доходи, не оподатковано суму чистого доходу, отриману в період з 01.01.2008 року по 30.06.2008 року в розмірі 652,78 грн., у період з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року - 349,00 грн., у I-II кв. 2010 року - 0,00 грн. За результатами проведеної перевірки донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за період з 01.01.2008 року по 30.06.2008 року в сумі 97,92 грн., за період з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року в сумі 52,35 грн., за I-II кв. 2010 року - 0,00 грн.; не утриманий і не перерахований до бюджету податок з доходів фізичних осіб у 2009 році в сумі 6904,50 грн. у випадку виплати доходів громадянам без утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб; не подано до податкового органу податкові розрахунки 1-ДФ; не подано до податкового органу заяву про реєстрацію платником ПДВ; не подано до податкового органу декларації з податку на додану вартість за квітень-травень, червень 2010 року; здійснював реалізацію препейд-продукції, не маючи відповідної ліцензії та не являючись агентом банків.

За наслідками перевірки відповідачем 30.11.2010 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № /0-6340, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності та самозайнятих осіб", усього 150,27 грн., у тому числі за основним платежем 150,27 грн.; № /0-6341, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів" усього 340,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями 340,00 грн.; № /0-6342, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів найманих працівників" усього 20713,50 грн., у тому числі за основним платежем 6904,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 13809,00 грн.

В обгрунтування правомірності визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, відповідач вказує, що якщо суб'єкт підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, одержує протягом звітного року доходи від іншої діяльності, крім зазначених у свідоцтві про сплату єдиного податку, то такі доходи протягом року підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах, за ставками та у порядку, встановленими Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Згідно із положенням Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999 року № 599 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02.11.1999 року за № 752/4045, для одержання свідоцтва про сплату єдиного податку, фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності подає до податкового органу за місцем державної реєстрації письмову заяву, в якій зазначає вид (види) діяльності, якими передбачає займатись, оскільки саме від виду (видів) діяльності залежить розмір єдиного датку.

З 1 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року діяв Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб", яким у пункті 22.10 статті 22 визначено, що Декрет Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" втратив чинність крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.1 2 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним закон з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів господарської діяльності.

Підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 зазначеного Закону визначено, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Згідно з підпунктом 9.12.2 пункту 9.12 статті 9 вищезазначеного Закону, якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок громадян" оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" визначено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

Крім цього, відповідач, обгрунтовуючи правомірність визначення податкового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в частині штрафних (фінансових) санкцій, покликається на підпункт 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України "Про податок на додану вартість", згідно якого особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Підпунктом 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено, що платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

В обгрунтування правомірності визначення податкового зобов'язання по податку з доходу фізичних осіб - найманих працівників за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями, відповідач вказує, що пунктом 1.3 статті 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" визначено, що дохід з джерелом його походження з України є будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді: ї) інших доходів як виплати чи винагороди за цивільно-правовими договорами, одержуваних резидентом або нерезидентом, якщо джерело виплати (нарахування) таких доходів знаходиться на території України, незалежно від резидентського статусу особи, що їх виплачує (нараховує).

Згідно із підпунктом 1.15 статті 1 зазначеного Закону податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону. Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Відповідно до підпунктів 8.1.1 і 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 вищезазначеного Закону, податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону. Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. У разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу (підпункт 20.3.2. пункту 20.3. статті 20 зазначеного Закону).

Згідно з пунктом 19.2 статті 19 зазначеного Закону особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок; б) надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування.

Підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено, що у разі коли платник податків здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу).

Представник відповідача вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті ОСОБА_4 ОДПІ правомірно, з урахуванням усіх обставин справи, в задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 об'єднаною державною податковою інспекцією на підставі направлення від 30.09.2010 року № 181, від 13.10.2010 року № 190, від 12.11.2010 року № 211, наказів № 329 від 13.10.2010 року, № 340 від 18.10.2010 року, № 372 від 12.11.2010 року проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року.

Перевірка проводилась з 30.09.2010 року по 17.10.2010 року, з 15.11.2010 року по 17.11.2010 року.

За результатами перевірки працівниками ОСОБА_4 ОДПІ складено акт від 22.11.2010 року № 497/17- (а.с.52-72).

ОСОБА_4 ОДПІ на підставі акта перевірки від 22.11.2010 року № 497/17- прийнято 30.11.2010 року податкові повідомлення-рішення форма "Р":

№ /0-6340, яким за порушення абз. "а" п.19.1 ст.19, пп.9.12.1 п.9.12 ст.9, пп.7.1 ст.7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-IV від 22.05.2003 року, ст.13, абз. "б" п.1 ст.14 Декрету Кабінету міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", абз.6 п.6 ст.128 Господарського кодексу України, ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності та самозайнятих осіб", усього 150,27 грн., у тому числі за основним платежем 150,27 грн. (а.с.11);

№ /0-6341, яким за порушення абз.1 пп.7.8.1 п.7.8 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997 року, абз."а" пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року № 2181-III ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів" усього 340,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями 340,00 грн. (а.с.12);

№ /0-6342, яким за порушення пп.3.1.1, пп.3.1.3 п.3.1 ст.3, п.7.1 ст.7, пп.8.1.1, пп.8.1.2 п.8.1 ст.8, пп."а" п.19.2 ст.19, пп."а" пп.20.3.1, пп.20.3.2 п.20.3 ст.20 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-IV від 22.05.2003 року ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів найманих працівників" усього 20713,50 грн., у тому числі за основним платежем 6904,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 13809,00 грн. (а.с.13).

Позивач використав процедуру адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, за результатами якої ОСОБА_4 ОДПІ, ДПА в Рівненській області та ДПА України первинна та повторні скарги платника податків залишені без задоволення, податкові повідомлення-рішення без зміни (а.с.24-29,100-108).

За наслідками адміністративного оскарження ОСОБА_4 ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення форма "Р" від 22.12.2010 року № /1-6784, № /1-6785, № /1-6786 (а.с.14-16).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець державним реєстратором виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Рівненської області 25.05.2005 року, свідоцтво про державну реєстрацію серія В00 № 827307, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 0000398 (а.с.147), на податковому обліку перебуває в ОСОБА_4 ОДПІ з 30.05.2005 року. СПД-фізична особа ОСОБА_3 не зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення ОСОБА_4 ОДПІ від 30.11.2010 року № /0-6340, від 22.12.2010 року № /1-6784 за платежем "податок з доходів фізичних осіб" на загальну суму 150,27 грн., суд встановив та врахував наступне.

В акті перевірки зазначено, що на підставі банківських даних перевіркою встановлено, що у І півріччі 2008 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 поряд з видом діяльності, зазначеним в свідоцтві платника єдиного податку серії Е № 575038 від 21.12.2007 року (роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах непродовольчими товарами) отримував дохід від інших видів діяльності: надання інших комерційних послуг, а саме від ТОВ "ОСМП" відповідно банківських виписок від 28.03.2008 року, 22.04.2008 року, 27.05.2008 року, 24.06.2008 року за надання послуг (винагорода) отримана сума у розмірі 6881,10 грн., яка включена підприємцем до обсягу виручки за 2008 рік. Також, у IV кварталі 2009 року підприємець ОСОБА_3 поряд з видом діяльності, зазначеним в свідоцтві платника єдиного податку серії Є № 253681 від 16.12.2008 року (надання інших комерційних послуг), отримував дохід від іншого виду діяльності (роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту), а саме: сума доходу в розмірі 34508,00грн. отримана підприємцем відповідно банківських виписок (торгова виручка, поповнення обігових коштів). Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 не надано до перевірки пояснення щодо походження поповнення обігових коштів, включених ним до обсягу виручки за 2009 рік.

Таким чином, перевіркою визначено, що дохід, отриманий від іншого виду діяльності, ніж зазначено у свідоцтві платника єдиного податку становить: за 2008 рік - 6881,10 грн. та 2009 рік - 34508 грн. Документально підтверджені витрати: за 2008 рік -6228,32 грн., за 2009 рік - 34159 грн. Відповідно чистий дохід від здійснення іншого виду діяльності у 2008 році становить 652,78 грн., у 2009р. - 349 грн. Перевіркою донараховано 150,27 грн. податку з доходу фізичних осіб.

Актом перевірки стверджено, що підприємцем ОСОБА_3 до податкового органу подано заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року, вхідний № 4314 від 12.12.2007 року. Свідоцтво про сплату єдиного податку серії Е № 575038 від 21.12.2007 року, термін дії з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року, вид діяльності, зазначений в свідоцтві, - роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах непродовольчими товарами в м. Кузнецовську. Відповідно до рішення ОСОБА_4 міської ради Рівненської області № 234 від 20.09.2007 року визначено ставки єдиного податку за календарний місяць 160,00 грн. Заявою вхідний № 2044 від 09.06.2008 року СПД ОСОБА_3 внесено зміни до свідоцтва про сплату єдиного податку у зв'язку з добавленням виду діяльності з 01.07.2008 року - надання інших комерційних послуг. СПД ОСОБА_3 сплачено протягом I-IV кварталів 2008 року єдиного податку на підприємницьку діяльність фізичних осіб в сумі 1920,00 грн.

Заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року СПД ОСОБА_3 до податкового органу подано за вхідним № 4314 від 12.12.2008 року. Свідоцтво про сплату єдиного податку серії Є № 253681 від 16.12.2008 року, термін дії з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, вид діяльності, зазначений в свідоцтві, - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту; надання інших комерційних послуг в м. Кузнецовську. Відповідно до рішення ОСОБА_4 міської ради № 234 від 20.09.2007 року визначено ставку єдиного податку за календарний місяць 160,00 грн. Заявою вхідний № 2660 від 15.09.2009 року СПД ОСОБА_3 внесено зміни до свідоцтва про сплату єдиного податку у зв'язку з анулюванням виду діяльності з 01.10.2009 року - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту, тому відповідно до рішення ОСОБА_4 міської ради № 234 від 20.09.2007 року визначено ставку єдиного податку за календарний місяць з 01.10.2009 року на вид діяльності "надання інших комерційних послуг" 120,00 грн. СПД ОСОБА_3 сплачено протягом I-IV кв. 2009 року єдиного податку на підприємницьку діяльність фізичних осіб в сумі 1760,00 грн. (а.с.60-61).

Оцінюючи зібрані в справі докази в цій частині адміністративного спору, суд виходить з того, що згідно статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 727/98 від 03.07.1998 року (в редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин), спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тисяч гривень.

Відповідно до статті 2 Указу Президента України № 727/98, суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

Абзацом 3 статті 2 Указу Президента України № 727/98 передбачено, що у разі коли фізична особа - суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

Порядок переходу суб'єкта малого підприємництва на спрощену систему оподаткування врегульовано пунктом 4 Указу.

Згідно з абзацом другим пункту 4 Указу форма та порядок видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку встановлюються Державною податковою адміністрацією України і є єдиними на всій території України. Для переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації.

Згідно з Порядком видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 року № 599 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 року за № 752/4045, підставою для видачі Свідоцтва є подання суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою письмової заяви згідно з додатком 1 до зазначеного Порядку.

У рядку 2 вказаної заяви зазначається вид (види) діяльності, яким суб'єкт підприємницької діяльності передбачає займатися.

Зазначені суб'єктом малого підприємництва види діяльності записуються податковим органом у Свідоцтві про сплату єдиного податку.

Слід зауважити, що нормами Указу не передбачено обов'язку суб'єкта малого підприємництва, який бажає перейти на спрощену систему оподаткування, обирати вичерпний перелік видів підприємницької діяльності, якими він планує займатися.

Натомість про наявність такого обмеження можна зробити висновок зі змісту підзаконного нормативного акта, яким є Порядок видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку.

Разом із тим, подібне обмеження не може бути застосовано виходячи з такого.

Види господарської діяльності, які унеможливлюють перебування субєкта підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, прямо передбачені преамбулою та статтею 7 Указу Президента України № 727/98. Зокрема, не можуть перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності субєкти підприємницької діяльності, які провадять діяльність у сфері грального бізнесу (в тому числі діяльність, пов'язану із влаштуванням казино, інших гральних місць (домів), гральних автоматів з грошовим або майновим виграшем, проведенням лотерей (у тому числі державних) та розіграшів з видачею грошових виграшів у готівковій або майновій формі), здійснюють обмін іноземної валюти; які є виробниками підакцизних товарів, здійснюють господарську діяльність, пов'язану з експортом, імпортом та оптовим продажем підакцизних товарів, оптовим та роздрібним продажем підакцизних пально-мастильних матеріалів; які здійснюють: видобуток та виробництво дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення; оптову, роздрібну торгівлю промисловими виробами з дорогоцінних металів, що підлягають ліцензуванню відповідно до Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" № 1775 від 01.06.2000 року; які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи і здійснюють торгівлю лікеро-горілчаними та тютюновими виробами, пально-мастильними матеріалами; довірчі товариства, страхові компанії, банки, інші фінансово-кредитні та небанківські фінансові установи.

Жодним із вищезазначених видів господарської діяльності СПД ОСОБА_3 не займався.

При цьому додаткові обмеження не можуть встановлюватися підзаконними нормативними актами, зокрема Порядком видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку.

У свою чергу, вичерпний перелік умов, дотримання яких є необхідним для застосування спрощеної системи оподаткування, встановлені пунктом 1 Указу. Ці умови не обмежують суб'єкта малого підприємництва у виборі здійснюваних ним видів діяльності лише тими, що зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку чи в будь-якому іншому документі.

Отже, суб'єкт малого підприємництва має право займатися будь-якими видами підприємницької діяльності, за винятком тих, що не можуть здійснюватися з використанням спрощеної системи оподаткування в силу прямої законодавчої заборони.

За таких обставин режим оподаткування єдиним податком поширюється на всі доходи суб'єкта малого підприємництва, що обрав спрощену систему оподаткування, незалежно від видів підприємницької діяльності, від яких ці доходи одержані.

Наявність певного рядка в заяві суб'єкта малого підприємництва про видачу свідоцтва про сплату єдиного податку та зміст самого свідоцтва не можуть слугувати такими обмеженнями, оскільки відповідно до статті 1 Закону України "Про систему оподаткування" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) не може встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Ураховуючи наведене, норми Указу поширюються на всі доходи суб'єкта спрощеної системи оподаткування, отримані ним як виручка від реалізації товарів, робіт, послуг у межах усіх видів здійснюваної ним підприємницької діяльності.

При цьому ставка, за якою сплачується єдиний податок таким суб'єктом малого підприємництва, визначається з урахуванням абзацу третього пункту 2 Указу.

Судом встановлено, що відповідно додатку до рішення ОСОБА_4 міської ради Рівненської області від 20.09.2007 року № 234 "Про затвердження ставок єдиного податку для фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності", з 01.01.2008 року встановлено ставки єдиного податку за видами підприємницької діяльності: 52.4 "Роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах непродовольчими товарами" - 160,00 грн.; 74.8 "Надання різних послуг споживачам (діяльність у сфері фотографії, надання секретарських послуг та послуг з перекладу, надання інших комерційних послуг) - 120,00 грн.; 95 "Інші види діяльності, крім зазначених вище" - 120,00 грн.

Таким чином, позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності в період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року за видом діяльності "роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах непродовольчими товарами в м. Кузнецовську", сплачував єдиний податок за ставкою 160,00 грн. в місяць. Ставка податку за вид діяльності "надання інших комерційних послуг" є меншою (120,00 грн.), а відтак відповідно до абзацу 3 статті 2 Указу Президента України № 727/98 підприємець правомірно сплачував єдиний податок у розмірі, що не перевищує встановленої максимальної ставки. Таким чином, у податкового органу були відсутніми підстави для донарахування позивачу податкового зобов'язання за 2008 рік в сумі 97,92 грн. у зв'язку з одержанням доходів від здійснення інших видів підприємницької діяльності.

Щодо донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб за IV квартал 2009 року на суму 52,35 грн., суд враховує, що СПД ОСОБА_3 визначено ставку єдиного податку з 01.10.2009 року на вид діяльності "надання інших комерційних послуг" в розмірі 120,00 грн. ОСОБА_6 перевірки не містить покликань на первинні документи обліку, які б підтверджували одержання підприємцем виручки в IV кварталі 2009 року від іншого виду діяльності, за вищою ставкою оподаткування. В ході судового розгляду справи будь-які об'єктивні докази одержання позивачем доходу в розмірі 34508,00 грн. від іншого виду діяльності відповідачем не надано. Більш того, всі без винятку первинні документи за 2009 рік, долучені до справи відповідачем в обгрунтування заперечень проти адміністративного позову, стосуються взаємовідносин позивача з контрагентом ТОВ "ОСМП" за агентським договором з реалізації препейд-продукції від 21.01.2008 року та одержання доходу від здійснення вказаного виду діяльності, тобто "надання інших комерційних послуг" (а.с.126-208).

Відповідно до підпункту 2.3.2 пункту 2.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005 року № 327 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 925/11205, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

Згідно з п.1.3 названого вище Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Акт перевірки вказаним вимогам не відповідає, а відтак не може слугувати належним доказом виявлених порушень.

При цьому суд не приймає пояснень представника відповідача, що платник податків при перевірці не надав пояснень щодо встановлених порушень, позаяк в акті перевірки (арк.21, а.с.62) зазначено, що підприємцем ОСОБА_3 не надано пояснень щодо походження поповнення обігових коштів, інших надходжень, а не стосовно виявлених перевіркою порушень.

Відповідно до статті 6 Указу Президента України № 727/98, суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), як плати за патенти згідно із Законом України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" № 98/96-ВР від 23.03.1996 року, податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість.

З врахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи відповідачем не доведено фактів одержання СПД-ФО ОСОБА_3 доходу від іншого виду діяльності, який не охоплюється єдиним податком, та підлягає оподаткуванню на загальних підставах, за 2008, 2009 рік, а відтак донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 150,27 грн. суд вважає безпідставним.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 30.11.2010 року № /0-6341, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів" за штрафними (фінансовими) санкціями 340,00 грн. за неподання декларації з ПДВ, суд враховує таке.

Як стверджено актом перевірки, позивач заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість до податкового органу не подавав, як платник ПДВ зареєстрований не був.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Згідно із статтею 9 зазначеного Закону, особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання). Форма заяви про реєстрацію визначається у порядку, визначеному центральним податковим органом. Якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. Заява про реєстрацію направляється на адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто представником такої особи службовій особі податкового органу. Податковий орган зобов'язаний видати заявнику (відправити поштою) свідоцтво про податкову реєстрацію такої особи протягом десяти днів - від дня отримання реєстраційної заяви. З урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом. Форми заяви про реєстрацію та свідоцтва про реєстрацію визначаються центральним податковим органом.

Пунктом 10.1 статті 10 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що платники податку несуть відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення податку до бюджету відповідно до законодавства України.

Системний аналіз вказаних норм закону дає суду підстави для висновку про те, що до особи, яка згідно закону була зобов'язана зареєструватися платником податку на додану вартість, однак такого обов'язку не виконала, застосовується відповідальність лише за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. Актом перевірки стверджено, що перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань з 21.04.2010 року по 30.06.2010 року відповідно до представлених до перевірки документів заниження та завищення податкових зобов'язань з податку на додану вартість не встановлено. Закон не передбачає застосування до особи, не зареєстрованої платником податку на додану вартість (в тому числі й за умови, що особа обов'язково підлягала такій реєстрації) відповідальності за неподання відповідної податкової звітності з такого податку.

Крім цього, дослідженими судом доказами не підтверджено, що сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом II-IV кварталів 2009 року - I кварталу 2010 року підприємця ОСОБА_3 становить 301098,77 грн. Так, в акті перевірки на арк.15,20,25 вміщено висновки щодо суми, структури доходів (виручки) підприємця за весь перевірений період, як за даними платника, так і за даними податкового органу, при цьому перевіряючими розмежовано суми одержаної виручки по періодах: з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року (тобто весь 2009 рік), та з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року (IV квартал 2009 року). Відомості про встановлену перевіркою суму виручки, одержаної платником в період II-IV кварталів 2009 року, в акті перевірки відсутні, а в ході судового розгляду відповідачем не надані, що унеможливлює встановлення факту перевищення сукупним доходом позивача 300000 гривень за період II-IV кварталів 2009 року - I кварталу 2010 року.

Крім цього, суд враховує, що згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Таким чином, за наявності визначених законом умов, податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2010 року повинна бути подана до податкового органу у строк до 20 липня 2010 року. Перевірка охоплювала період по 30.06.2010 року, тобто до закінчення граничного строку подання податкової декларації за червень 2010 року.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не довів допущеного платником податків порушення абз.1 пп.7.8.1 п.7.8 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997 року, абз."а" пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року № 2181-III.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 30.11.2010 року № /0-6342, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів найманих працівників" усього 20713,50 грн., у тому числі за основним платежем 6904,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 13809,00 грн., суд приймає до уваги наступне.

З долученої відповідачем до матеріалів справи виписки банку по рахунку ОСОБА_3 (а.с.209-212) встановлено перерахування позивачем коштів гр. ОСОБА_6 09.04.2009 року - 4000 грн., та гр. ОСОБА_5 06.08.2009 року - 14000 грн., 03.09.2009 року - 14000 грн., 07.09.2009 року - 14000 грн.

В поданому на акт перевірки письмовому запереченні (а.с.88-89) підприємець ОСОБА_3 зазначив, що кошти в сумі 42000 грн. були ним взяті у громадянина ОСОБА_5 в борг, кошти в сумі 4000 грн. були ним взяті у громадянина ОСОБА_6 в борг під розписку. Позичені кошти він повернув зазначеним громадянам на відповідні розрахункові рахунки. В підтвердження вказаних заперечень позивач долучив копії розписок (а.с.88-89).

Вищевказані заперечення підприємця ОСОБА_3 не були прийняті до уваги податковим органом. Відповідач дійшов висновку, що перерахування коштів з рахунку позивача на рахунки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є виплатою доходу найманим працівникам, який підлягає оподаткування, а підприємець ОСОБА_3 в таких правовідносинах виступає податковим агентом.

З досліджених судом розписок вбачається, що ОСОБА_3 01.03.2009 року взяв в борг у ОСОБА_6 4000,00 грн., які зобов'язався повернути до 10.04.2009 року, перерахувавши на її рахунок (а.с.42); 25.06.2009 року ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_5 42000,00 грн., які зобов'язався повернути до 15.09.2009 року, перерахувавши на картковий рахунок (а.с.43).

Постановою судді Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21.02.2010 року закрито провадження у справі № 3-35/11 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-4 КУпАП, у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а саме неутримання та неперерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб в 2009 році в сумі 6904,50 грн. У вказаному судовому рішенні зазначено, що в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину не визнав та пояснив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не виплачував доходи, а повертав раніше отримані у них кошти, які позичав на розвиток бізнесу.

В акті перевірки відсутні покликання відповідача на докази проведення виплати грошових коштів підприємцем ОСОБА_3 громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_5 саме як найманим працівникам, як і відсутні докази перебування вказаних осіб в правовідносинах "працедавець-найманий працівник". До матеріалів справи відповідачем такі докази не надано. Представник відповідача в судовому засіданні ствердив, що інші докази, крім наданих до справи на обгрунтування заперечень проти позову та правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, у податкового органу відсутні.

Відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005 року № 327 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 925/11205, не допускається відображення в акті перевірки необгрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів.

Оцінюючи наявні в справі докази в даній частині адміністративного спору, суд враховує, що відповідно до статті 3 Закону України від 22.05.2003 року № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб", що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, об'єктом оподаткування резидента є:

загальний місячний оподатковуваний дохід;

чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року;

доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті;

іноземні доходи.

Відповідно до п.4.2 ст.4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються:

доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору;

доходи від продажу об'єктів прав інтелектуальної (промислової) власності; доходи у вигляді сум авторської винагороди, іншої плати за надання права на користування або розпорядження іншим особам нематеріальним активом ;

сума (вартість) подарунків у межах, що підлягають оподаткуванню згідно з нормами статті 14 цього Закону;

сума пенсійних внесків у межах недержавного пенсійного забезпечення відповідно до закону, страхових внесків (премій), пенсійних вкладів, сплачена будь-якою особою-резидентом, іншою ніж платник податку, за такого платника податку чи на його користь;

сума страхових виплат, страхових відшкодувань, викупних сум або пенсійних виплат, що сплачуються платнику податку за договорами довгострокового страхування життя та недержавного пенсійного забезпечення, за договорами пенсійного вкладу, у випадках та розмірах, визначених підпунктом 9.8.2 пункту 9.8 статті 9 цього Закону;

частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11 - 12 цього Закону;

дохід від надання майна в оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 9.1 статті 9 цього Закону;

оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із законом;

дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті);

дохід у вигляді неустойки, штрафів або пені, фактично одержаних платником податку як відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди;

сума заборгованості платника податку, за якою минув строк позовної давності;

дохід у вигляді процентів (дисконтних доходів), дивідендів та роялті, виграшів, призів; інші доходи, крім зазначених у пункті 4.3 цієї статті;

інвестиційний прибуток від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 4.3.3 та 4.3.17 цієї статті;

дохід у вигляді вартості успадкованого майна, у межах, що підлягає оподаткуванню цим податком згідно з нормами статті 13 цього Закону;

сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої розраховується згідно з пунктом 9.10 статті 9 цього Закону;

кошти або майно (немайнові активи), отримані платником податку як хабар, викрадені чи знайдені як скарб, не зданий державі згідно із законом, у сумах, підтверджених обвинувальним вироком суду, незалежно від призначеної ним міри покарання;

доходи, які становлять позитивну різницю між сумою внесених фізичною особою коштів до фонду фінансування будівництва та сумою коштів, отриманих такою особою від інших осіб у разі відступлення права вимоги таким іншим особам.

Таким чином, Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб" не відносить до об'єкта оподаткування кошти, повернуті позикодавцеві за договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж вартості. Відповідно до статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Економічний зміст доходу полягає в збільшенні активу або зменшенні зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу. При поверненні позичальником грошових коштів позикодавцеві за договором позики вказаний економічний критерій доходу відсутній, позаяк власний капітал позикодавця не збільшується, а поновлюється в попередньо існуючому (до укладання договору) розмірі.

Оцінюючи фактичні обставини справи в контексті вказаних норм Закону України № 889-IV, суд приходить до висновку про відсутність об'єкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб при поверненні позичальником грошових коштів позикодавцеві за договором позики. Суд вважає, що база оподаткування податком з доходів фізичних осіб в розумінні пункту 1.2 статті 1 Закону України № 889-IV за даною операцією відсутня, що виключає нарахування податкового зобов'язання за податком з доходів такої фізичної особи.

Відповідно до п.1.15 Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб", податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

За відсутності бази та об'єкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб, суд вважає хибним висновок податкового органу щодо статусу позивача як податкового агента в спірних правовідносинах, а відтак визначення в даному випадку відповідачем податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів найманих працівників" не грунтується на нормах матеріального закону, що виключає правомірність застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

За результатами судового розгляду справи суд приходить до висновку, що відповідач - суб'єкт владних повноважень вищевказаного процесуального обов'язку не виконав, належними та допустимими доказами не довів допущених позивачем порушень податкового законодавства та правомірності спірних рішень. При визначенні спірних податкових зобов'язань та застосуванні штрафних (фінансових) санкцій відповідач діяв не у відповідності з приписами закону, безпідставно, необгрунтовано, без урахування всіх обставин справи. Відтак, податкові повідомлення-рішення ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції від 30.11.2010 року № /0-6340, від 22.12.2010 року № /1-6784 за платежем "податок з доходів фізичних осіб" на загальну суму 150,27 грн., від 30.11.2010 року № /0-6341, від 22.12.2010 року № /1-6785 за платежем "податок на додану вартість" на суму 340,00 грн., від 30.11.2010 року № /0-6342, від 22.12.2010 року № /1-6786 за платежем "податок з доходів найманих працівників" на загальну суму 20 713,50 грн., у тому числі 6 904,50 грн. за основним платежем, 13 809,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, - є протиправними та тому підлягають до скасування.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції:

від 30.11.2010 року № /0-6340, від 22.12.2010 року № /1-6784 за платежем "податок з доходів фізичних осіб" на загальну суму 150,27 грн.,

від 30.11.2010 року № /0-6341, від 22.12.2010 року № /1-6785 за платежем "податок на додану вартість" на суму 340,00 грн.,

від 30.11.2010 року № /0-6342, від 22.12.2010 року № /1-6786 за платежем "податок з доходів найманих працівників" на загальну суму 20 713,50 грн., у тому числі 6 904,50 грн. за основним платежем, 13 809,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити на користь позивача фізична особа-підприємець ОСОБА_3 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.