Справа № 805/1959/15-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голошивець І. О.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року справа №805/1959/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Васильєвої І.А., Жаботинської С.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю представника відповідача Харитонової А.Е., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі № 805/1959/15-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління юстиції у Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22.05.2015 року звернулася до суду з позовом до Головного управління юстиції у Донецькій області, в обґрунтування позовної заяви зазначила, що працювала на посаді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шахтарську реєстраційної служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції, який входить до складу реєстраційної служби Головного управління юстиції у Донецькій області. 20 листопада 2014 року позивача було звільнено наказом № 358А/2 від 14 листопада 2014 року. Заборгованість по заробітній платі у період з вересня по листопад 2014 року склала 4 529,06 грн., однак сплачена не була. Просила суд: стягнути на її користь з Головного управління юстиції у Донецькій області заборгованість з заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в сумі 8306,61 грн.; стягнути на її користь з Головного управління юстиції у Донецькій області проценти річних від простроченої суми в розмірі 117,54 грн.; стягнути з Головного управління юстиції у Донецькій області на її користь компенсацію за несвоєчасно виплачену зарплату в сумі 109,75 грн.; стягнути з Головного управління юстиції у Донецькій області на її користь компенсацію за затримку розрахунку в сумі 18087,52 грн.; стягнути з Головного управління юстиції у Донецькій області на її користь моральну шкоду в сумі 12180,00 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі № 805/1959/15-а адміністративний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на норми ст. 83 Кодексу законів про працю України, та зазначає, що в жовтні 2014 року відповідачу було направлено по електронній пошті скановану заяву про її звільнення, а потім вона власноруч її передала відповідачу у місті Донецьку. Апелянт зазначає, що нею ніколи не подавалася до відповідача заява про надання їй безоплатної відпустки у зв'язку з проведенням антитерористичної операції. Крім того, апелянт зазначив, що доказом того, що існує наказ № 358А/2 від 14.11.2014 року про звільнення позивача з займаної посади є проведення бухгалтерією у листопаді 2014 року нарахування компенсації за невикористану відпустку у розмірі 243,60 грн. Позивач вказує на те, що відповідачем не було надано жодного доказу того, що печатка, якою було скріплено підпис начальника управління кадрової служби Алексєєвої В.В. було примусово вилучено: відсутнє повідомлення від правоохоронних органів про прийняття заяви про відкриття кримінального провадження по факту крадіжки або безпідставного заволодіння печатки державної установи, відсутня постанова про відкриття кримінального провадження за цим фактом.

Позивач до судового засідання не з'явилась, з огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України її неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами обох інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 18 листопада 2013 року по 20 листопада 2014 року працювала на посаді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шахтарську реєстраційної служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції (а.с. 11-17).

Згідно відомостей із трудової книжки позивача, відповідно наказу Головного управління юстиції у Донецькій області № 358А/2 від 14 листопада 2014 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (а.с. 17).

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог є правомірним, та зазначає, що судом повно встановлено обставини справи і вірно застосовано норми матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

За визначенням п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Будь-яка публічна службу є державною.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України «Про державну службу». Згідно зі ст.ст. 9 і 30 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Пунктом 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є: зокрема, угода сторін.

Як вбачається зі змісту трудової книжки, наказом Головного управління юстиції у Донецькій області № 358А/2 від 14 листопада 2014 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (а.с. 17).

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч. 1 ст. 116 КЗпП України ).

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з аналізу даної норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 (далі - Тимчасовий порядок № 595), у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 3 Тимчасовий порядок № 595 визначено, що заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки (пункт 4 Тимчасового порядку № 595).

Відповідно до п. 6 Тимчасового порядку № 595 у разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).

Протягом місяця з дня переміщення установи на контрольовану територію до положення, штатного розпису та кошторису (плану використання бюджетних коштів) такої установи в установленому порядку вносяться зміни з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій.

Після закінчення місячного строку видатки на забезпечення діяльності установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються лише відповідно до кошторису (плану використання бюджетних коштів) з урахуванням внесених змін.

Як вбачається з матеріалів справи, відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції, який входить до складу реєстраційної служби Головного управління юстиції у Донецькій області 24 листопада 2014 року було переміщено з непідконтрольної частини території України на підконтрольну українській владі, про що свідчить додаток до Наказу Головного управління юстиції у Донецькій області №69/2 від 18 листопада 2014 року «Про переміщення Головного та територіальних управлінь юстиції, відділів державної виконавчої служби, відділів державної реєстрації актів цивільного стану, державних нотаріальних контор» (а.с.63-66).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача з позовом до суду є передчасним, оскільки Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13 січня 2015 року № 85-VIII (далі за текстом Закон № 85-VIII) встановлено додаткові гарантії щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Отже, позивач може отримати заборгованість по заробітній платі до 31 грудня 2015 року, але за умови переміщення за своєю посадою до фактичного (перереєстрованого) місцезнаходження державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (м. Селидове), або до Головного управління юстиції у Донецькій області (м. Краматорськ), та приступити до виконання своїх функціональних обов`язків, або отримати статус зареєстрованого безробітного до моменту працевлаштування в населених пунктах, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Колегія суддів відзначає, що в даному випадку спірним питанням є саме стягнення заборгованості з заробітної плати ОСОБА_3, а не встановлення факту правомірності внесення в трудову книжку позивача запису про звільнення з займаної посади. Візуально вказаний запис внесений із дотриманням вимог діючого законодавства та скріплений печаткою, почеркознавчих знань колегія суддів не має.

Отже, колегія суддів зазначає, що в даному випадку звернення позивача за захистом своїх прав до суду є передчасним.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі № 805/1959/15-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління юстиції у Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 13 серпня 2015 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.А. Васильєва

С.В. Жаботинська