Справа № 810/2698/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року м. Київ К/800/59649/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівКравцова О. В.,
Маслія В. І.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Козій Анни Володимирівни, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся з позовом до Приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Козій А. В. про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В запереченнях третя особа просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2012 року стягнуто солідарно зі ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Данієль» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2007 року № Т-1054-04-КЗН в сумі 795 218 дол. США 33 центи та 718 062, 53 грн.

На примусове виконання вказаного рішення від 23 січня 2013 року видано виконавчий лист № 2-2078/12.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинським С. С. від 29 січня 2013 року відкрито виконавче провадження № 36194251 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2078/12.

В ході проведення заходів з примусового стягнення заборгованості постановою від 29 січня 2013 року ДВС арештовано нерухоме майно ОСОБА_5 в межах суми 63 561 180 грн 11 коп.

27 серпня 2013 року Головне управління юстиції у м. Києві уклало договір № 11-1323/13 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки) з Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» та передало арештоване нерухоме майно на відповідальне зберігання останньому.

Листом від 07 жовтня 2013 року № 6548/13 ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» повідомило виконавчу службу, що прилюдні торги з реалізації даного арештованого майна не відбулися з причин відсутності зареєстрованих покупців.

11 листопада 2013 року складено акт уцінки майна, яким ціну продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах зменшено на 20%.

На 09 грудня 2013 року призначено нові прилюдні торги, які знову не відбулись.

Листом від 10 грудня 2013 року № 4-04-4614 ПАТ «Комерційний банк «Данієль» виявлено бажання залишити за собою домоволодіння та земельну ділянку за стартовою ціною 2 562 140 грн в рахунок погашення боргу за виконавчим документом, в зв'язку з чим 13 грудня 2013 року головним державним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу (що є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на придбане майно) та постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, які затверджені начальником відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Постановою державного виконавця від 16 грудня 2013 року майно звільнено з-під арешту.

На підставі акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ПАТ «Комерційний банк «Данієль» у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Козія А. В. отримано свідоцтво про право власності на домоволодіння та земельну ділянку від 05 березня 2014 року, про що вчинено запис в реєстрі за № 260.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач заявив цей позов.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не заперечуючи правильність резолютивної частини судових рішень щодо відсутності підстав для задоволення позову, не погоджується з їх мотивуванням.

Разом з тим помилкове застосування судами норм матеріального права не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, а тому суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів за наявності інших підстав для відмови в позові.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Оскільки адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення чи діями суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Таким чином, підставами для визнання дій протиправними та скасування рішення є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання дій протиправними та скасування рішення є також порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Саме по собі оскарження дій та рішення відповідача не є ефективним захистом прав позивача, оскільки правовідносини, що фактично пов'язані з поверненням майна, перейшли в іншу правову якість, а відтак не призведуть до повернення спірного майна власнику.

На думку колегії суддів, правова оцінка таким актам та порушенням, допущеним при їх прийнятті, може бути дана при розгляді спору про право.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що позивач під час звернення до суду обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки після оформлення права між сторонами виник спір про право.

За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку, про відсутність підстав для визнання протиправними дій та скасування рішення, внаслідок чого виникли правовідносини, пов'язані з оформленням права власності на нерухоме майно, які, в свою чергу, трансформувалися в інші - набуття права власності на це майно.

Оскільки суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, то скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: