Справа № 2-а-283/11
Суддя: Вайновський А. М.
Дата ухвалення: 2011-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2011 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А.М.,

при секретарі Григор А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними, про зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2010 року позивач ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання провести перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та стягнення недоплаченої допомоги, з урахуванням здійсненних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 16 лютого 2009 року по момент подання позову - 17 листопада 2010 року у розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6-ти років. А також зобов'язати відповідача здійснювати відповідні виплати в подальшому починаючи з 16 лютого 2009 року і до досягнення дитиною трирічного віку - 19 грудня 2011 року. Вимоги обґрунтувала тим, що народила 19 грудня 2008 року - сина ОСОБА_2 Відповідно до Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми» розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинен становити прожитковий мінімум для дітей віком до 6-ти років. Але відповідач, незважаючи на вимоги закону, недоплачував позивачці допомогу на сина у 2009 та 2010 роках.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду адміністративної справи були повідомлені належним чином. Позивачка ОСОБА_1 та представник відповідача надали на адресу суду заяву з клопотанням розглядати справу за їх відсутністю. Тому за приписами ч.4 ст.122 КАС України суд розглядає адміністративну справу у порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матірю малолітнього ОСОБА_2, який народився 19 грудня 2008 року, в звязку з чим вона перебуває з 16 лютого 2009 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримувала допомогу, передбачену чинним законодавством в розмірі 130,0 гривень щомісячно, що підтверджено листом відповідача від 17 листопада 2010 року починаючи з 16 лютого 2009 року (а.с.9-11).

Відповідно до письмових заперечень на адміністративний позов (а.с.16-18) позивачка знаходиться на обліку у відповідача, як особа, що отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16 лютого 2009 року. Позивачці призначено допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16 лютого 2009 року в розмірі 130,0 гривень, що є мінімальним розміром такої допомоги, визначеним відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» (допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі : з 01 січні 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячними сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень). Позивач не зверталася до відповідача про призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний. Для призначення цієї допомоги, подається в установленому порядку довідка про склад сім'ї та декларація про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідки про доходи кожного члена сім'ї).

Судом встановлено, що позивач є особою, на яку поширюється дія статей 41 та 43 Закону України від 18 січня 2001 №2240-ІІІ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням(далі - Закон №2240-ІІІ).

Згідно статті 43 Закону №2240-ІІІ допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В період виникнення спірних правовідносин, вони (правовідносини) регулювались також Законом України від 21 листопада 1992 №2811-ХІІ Про державну допомогу сім'ям з дітьми(далі Закон №2811-ХІІ).

Відповідно до пункту 23 Розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2008 №107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України(далі Закон №107-VI), частина перша статті 15 Закону №2811-ХІІ викладена в такій редакції: "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень";

Пункт 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" викладений у такій редакції: "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців".

Згідно пункту 24 Закону № 107-VI у Законі №2240-ІІІ статті 40-44 виключені.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення, зокрема пунктів 24-34 розділу ІІ Закону №107-VI. При цьому пункт 23 неконституційним визнаний не був.

Тобто, стаття 43 Закону №2240-ІІІ є чинною, але також є чинними вказані норми Закону №2811-ХІІ.

Правові норми Закону №2811-ХІІ в редакції Закону №107-VI у часі прийняті пізніше за статтю 43 Закону №2240-ІІІ, вони повністю узгоджуються з іншими нормативними актами, які визначають порядок сплати допомоги і джерела фінансування цих виплат, а тому, аналізуючи викладені обставини, враховуючи, що законодавством функція виплати допомоги по догляду за дитиною визначена як державна, суд вважає необхідним в даному випадку застосовувати і щодо застрахованих осіб і щодо незастрахованих осіб положення про розмір спірної допомоги, які визначені лише статтею 15 Закону №2811-ХІІ.

Відповідно до приписів частини другої статті 45 Закону України від 27 квітня 2010 N2154-VI Про Державний Бюджет України на 2010 рік було встановлено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 був затверджений Порядок призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, за яким допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується в розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2010 року 100% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

При цьому стаття 15 Закону № 2811-ХІІ діє в редакції Закону №107-VI.

Всі ці норми до теперішнього часу не визнані неконституційними Конституційним Судом України, що доводить правомірність застосування зазначених норм відповідачем при виплаті спірної допомоги.

Підставою позовних вимог позивачкою визначено невідповідність розміру спірної допомоги прожитковому мінімуму, тобто правовій нормі, яка на час спірних правовідносин не підлягає застосуванню.

Крім того, відповідно ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності субєктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обовязків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Зміни щодо строків звернення до адміністративного суду внесені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VІ від 07 липня 2010 року, який набрав чинності 30 липня 2010 року.

Попередня редакція ст.99 КАС України дозволяла позивачеві звернутися до суду з вищезазначеним позовом у річний строк.

Окрім того, за нормами КАС України, які діяли до 30 липня 2010 року, а в даному випадку до березня 2010 року, оскільки з березня до вересня 2010 року розгляд справ цієї категорії провадився за правилами цивільного судочинства, позивачка мала право звернутися до адміністративного суду до 16 лютого 2010 року, враховуючи, що фактично спірні відносини розпочаті 16 лютого 2009 року.

Позивач отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на протязі з 16 лютого 2009 року та до дня подання адміністративного позову до суду щомісяця та знала про її розмір, виходячи з отримуваних сум.

Суд вважає за необхідне зазначити, що коли йдеться про дію нормативно-правового акта, то строк, з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, починається з дня опублікування акта, незважаючи на те, що особа, на яку поширює дію цей акт, фактично ознайомилася з ним значно пізніше. Це пояснюється тим, що особа мала реальну можливість (повинна була) дізнатися про цей акт у день його опублікування, якщо таке опублікування було зроблено у встановленому порядку.

Опублікування Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VІ від 07 липня 2010 року було зроблено у встановленому порядку.

В обґрунтування поновлення строку звернення до адміністративного суду в якості поважних причин пропущення строку звернення до адміністративного суду позивач зазначає усні зверненні до відповідача з вимогами про перерахунок призначеної допомоги, що не може бути прийнято до уваги, оскільки не підтверджено жодними доказами та той факт, що про порушення своїх прав вона дізналася з засобів масової інформації у жовтні 2010 року, що не може бути прийнято до уваги з врахуванням щомісячного отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Посилання на витрачання значного часу, що потребує виховання малолітньої дитини не може бути прийнято в якості поважної причини пропущення строку звернення до суду.

Загальним є правило: закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам. Громадяни у своїх вчинках орієнтуються на чинні закони. Вони можуть розраховувати на майбутні закони в конкретних вчинках сьогоднішнього дня. Тому нові закони не повинні поширюватися на старі життєві ситуації.

Винятки з цього правила рідкісні і допускаються: а) за наявності вказівки в законі про надання йому (або окремим статтям) зворотної сили; б) у загальному правилі про неодмінне надання зворотної сили кримінальному закону, який скасовує або пом'якшує кримінальну відповідальність.

До жодного з цих випадків дана ситуація не відноситься.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не наведено поважних причин пропущення строку звернення до адміністративного суду по 1 червня 2010 року, включно.

Наслідком пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду за відсутністю підстав для його поновлення є залишення позову без розгляду, що встановлено ч.1 ст.100 КАС України. Якщо суд не поновлює строк звернення до адміністративного суду, відсутні підставі для розгляду справи за суттю заявлених вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позовних вимог, починаючи з 02 червня 2010 року та залишення без розгляду позовних вимог з 16 лютого 2009 року до 1 червня 2010 року, включно.

Позовні вимоги позивачки про необхідність зобов'язання відповідача проводити нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною у подальшому до 19 грудня 2011 року задоволенню не підлягають оскільки є прогнозуванням можливих порушень зі сторони відповідача та зобовязання його на майбутнє, що не відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.99, ст.100, ст.122, ст.159, ст.160, ст.161, ст.162, ст.163, ст.167, ст.186 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзвського району Маріупольської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії за період з 16 лютого 2009 року по 1 червня 2010 року, включно.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Орджнікідзвського району Маріупольської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, починаючи з 2 червня 2010 року відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови викладеної в повному обсязі.

Суддя ________________