Справа № 807/1660/14
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року Справа № 876/8598/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Гінди О.М., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача- Поліщук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Закарпатського обласного центру зайнятості на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного центру зайнятості про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Закарпатського обласного центру зайнятості, в якому просив (з врахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог) визнати неправомірними дії Закарпатського обласного центру зайнятості щодо не зарахування до стажу державної служби періоду проходження ним служби в органах внутрішніх справ при виплаті грошової винагороди; зобов'язати відповідача надати суду завірену належним чином копію наказу щодо виплати позивачу однієї середньомісячної заробітної плати та відповідь Державного центру зайнятості щодо порядку виплати грошової винагороди; зобов'язати Закарпатський обласний центр зайнятості виплатити грошову винагороду за сумлінну безперервну працю органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків у розмірі чотирьох середньомісячних заробітних плат станом на грудень 2013 року у сумі 24874,96 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2014 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Закарпатського обласного центру зайнятості щодо не зарахування до стажу державної служби період проходження служби в органах внутрішніх справ при виплаті грошової винагороди ОСОБА_1 за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків. Зобов'язано Закарпатський обласний центр зайнятості виплатити невиплачену ОСОБА_1 частину грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, у розмірі чотирьох середньомісячних заробітних плат, сума якої становила станом на грудень 2013 року 24874,96 грн.(двадцять чотири тисячі вісімсот сімдесят чотири гривні дев'яносто шість копійок). У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що до стажу державної служби не зараховується час служби в органах внутрішніх справ, а тому у відповідача відсутні підстави для виплати позивачу грошової винагороди у розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат. Крім того, оскільки відповідно до Порядку видачі грошової винагороди № 212 грошова винагорода видається один раз на п'ять років, то правових підстав для виплати ОСОБА_1 грошової винагороди відповідно до його заяви від 30 грудня 2013 року у Закарпатського обласного центру зайнятості не було. Суд першої інстанції не врахував в якості письмових доказів публікацію в газеті «Праця і зарплата» від 15 січня 2014 року №2 (870), лист Управління державної служби Головдержслужби України в Закарпатській області від 20 грудня 2013 року N 202/Т0 0700-13 та лист Міністерства соціальної політики України від 03 вересня 2013 року N 961/13/8413, чим порушив вимоги ч.1 ст. 79 КАС України. Крім того, 01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні». Підпунктом 1 пункту 24 розділу II вказаного Закону частину першу статті 34 Закону України «Про державну службу», яка передбачала видачу державним службовцям грошової винагороди, виключено. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача (апелянта) - Поліщук І.В. в судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненні до неї, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Позивач - ОСОБА_1 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу (вх.№25710/14 від 24.09.2014 року), у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 звільнений з посади начальника юридичного відділу Закарпатського обласного центру зайнятості за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, згідно зі ст.38 КЗпП України, відповідно до наказу Закарпатського обласного центру зайнятості №78-К від 24 березня 2014 року.

Відповідно до наказу Закарпатського обласного центру зайнятості №180 від 20 грудня 2013 року ОСОБА_1 виплачено грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в розмірі однієї середньомісячної заробітної плати, що склало 6218,74 грн. Вказаний факт також підтверджується листом Закарпатського обласного центру зайнятості №1244-13 від 26 червня 2014 року.

Позивач неодноразово звертався в Закарпатський обласний центр зайнятості з заявою про виплату належної йому грошової винагороди за сумлінну безперервну працю органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків у розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат з врахуванням періоду служби позивача в органах внутрішніх справ з 15 вересня 1977 року по 30 грудня 2002 року до спеціального стажу державного службовця.

Разом з тим, доказів виплати вказаної винагороди у відповідному розмірі, як і доказів надіслання відповіді позивачу на його звернення відповідач не надав і в матеріалах справи такі відсутні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача в органах внутрішніх справ з 15 вересня 1977 року по 30 грудня 2002 року включається в стаж державної служби, а тому дії відповідача щодо не зарахування вказаного періоду роботи до стажу державної служби є протиправними, у зв'язку з тим, що у позивача безперервний стаж в органах державної служби понад 30 років, тому відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті грошової винагороди за сумлінну безперервну працю органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків у розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат. Разом з тим, у задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача надати суду завірену належним чином копію наказу щодо виплати позивачу однієї середньомісячної заробітної плати та відповідь Державного центру зайнятості щодо порядку виплати грошової винагороди необхідно відмовити, оскільки такі добровільно виконанні відповідачем у ході судового розгляду даної адміністративної справи. Не підлягає до задоволення також вимога про стягнення моральної шкоди, оскільки судом не здобуто доказів про спричинення позивачу моральної шкоди діями відповідача, а твердження позивача про те, що йому не вистачало коштів для погашення його кредиту не є належним доказом спричинення позивачу моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.35 Закону України «Про державну службу» передбачає, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, органах внутрішніх справ та інших органах, під час проходження служби в яких присвоюються спеціальні звання (пункт 8).

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою КМУ №283 від 03 травня 1994 року до стажу державної служби зараховується також час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ (абз.22 цього пункту).

Відповідно до п.5 вказаного Порядку обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 1977-2002 років позивач працював на посадах у підрозділах, які входили до складу УМВС України у Львівській залізниці та Управлінні внутрішніх справ, МВС України в Закарпатській області, а не діяли при них, що підтверджується довідкою УМВС України у Закарпатській області №2/69 від 16 січня 2014 року.

Таким чином, зазначений період служби підлягає включенню до стажу державної служби, що дає право на отримання надбавки за вислугу років.

Згідно зі ст.34 Закону України «Про державну службу» за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків державним службовцям видається грошова винагорода в розмірі та порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №212, грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків видається особам, які пропрацювали безперервно на посадах державних службовців в одному або кількох органах державної влади не менше ніж 10 років. До стажу безперервної роботи (служби) на посадах державних службовців в одному або кількох органах державної влади зараховуються всі періоди роботи (служби) у цих органах, у тому числі до 1 січня 1994 року, на посадах державних службовців, передбачених ст.25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, що відносяться в установленому законодавством порядку до відповідних категорій посад державних службовців, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів, зазначених у частині другій статті 9 Закону України «Про державну службу».

П. 2 вказаного Порядку передбачає, що грошова винагорода видається один раз на п'ять років за умови зразкового виконання посадових обов'язків та відсутності порушень трудової дисципліни з урахуванням щорічної оцінки виконання державним службовцем покладених на нього завдань та обов'язків. Винагорода видається, якщо за результатами проведення щорічної оцінки рівень виконання державним службовцем обов'язків та завдань оцінений як «добрий» і «високий». При цьому повинні враховуватися результати щорічних оцінок за п'ять років. У разі відсутності щорічних оцінок за п'ять років, що передують видачі грошової винагороди, враховується наявність адміністративних, дисциплінарних та інших порушень за зазначений період.

У трудовій книжці позивача відсутні записи про порушення трудової дисципліни.

Згідно з п.3 Порядку видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №212 грошова винагорода видається у таких розмірах: від 10 до 15 років роботи - одна середньомісячна заробітна плата; від 15 до 20 років - дві, від 20 до 25 років - три, від 25 до 30 років - чотири, від 30 років і більше - п'ять, у межах асигнувань на оплату праці, передбачених у державному бюджеті для відповідних органів державної влади.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що період роботи позивача в органах внутрішніх справ з 15 вересня 1977 року по 30 грудня 2002 року включається в стаж державної служби, таким чином стаж ОСОБА_1 в органах державної влади становить понад 30 років, а тому позивач вправі отримати грошову винагороду за сумлінну безперервну працю органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків у розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував в якості письмових доказів публікацію в газеті «Праця і зарплата» від 15 січня 2014 року №2 (870), лист Управління державної служби Головдержслужби України в Закарпатській області від 20 грудня 2013 року N 202/Т0 0700-13 та лист Міністерства соціальної політики України від 03 вересня 2013 року №961/13/841 виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними нормативними актами та іншими актами, що носять рекомендаційний характер.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що заява ОСОБА_1 була подана ним 30 грудня 2013 року, тобто до прийняття Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», а тому покликання апелянта в цій частині є необгрунтованими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оскільки постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2014 року у справі № 807/1660/14 в частині відмови у стягненні з відповідача моральної шкоди у розмірі 500 грн. не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржувану постанову в цій частині.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог про визнання неправомірними дій щодо не зарахування стажу роботи та зобов'язання відповідача виплатити невиплачену ОСОБА_1 частину грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, у розмірі чотирьох середньомісячних заробітних плат, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Закарпатського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2014 року у справі № 807/1660/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар

Повний текст ухвали виготовлено 12 серпня 2015 року.