Справа № 826/5829/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 серпня 2015 року № 826/5829/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за участю третьої особи - Київської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за участю третьої особи - Київської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач повністю виконав вимоги ч. 3 ст. 13 Закону України «Про органи самоорганізації населення» щодо подання заяви про реєстрацію органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна брама» та додання до неї повного комплекту документів, однак відповідач порушив зазначену норму чинного законодавства, вимагаючи від позивача надати для перевірки додаткові документи, які не значаться у вичерпному переліку. Крім того, позивач зазначив, що відповідачем порушено строки розгляду заяви та доданих документів для реєстрації органу самоорганізації населення та строки повідомлення про прийняте за наслідками розгляду поданих документів рішення.

У позовній заяві позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача - виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо виконання обов'язків з проведення реєстрації органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна брама» та повідомлення про результати розгляду відповідної заяви позивача від 07.10.2014 р.;

зобов'язати відповідача - виконавчий орган Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) виконати дії (обов'язки) передбачені частинами другою та восьмою статті 13 Закону України «Про органи самоорганізації населення» щодо проведення реєстрації органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна брама» та відповідного повідомлення про результати розгляду заяви позивача від 07.10.2014 р.;

зобов'язати відповідача - виконавчий орган Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) відшкодувати позивачу завдану відповідачем моральну шкоду у спосіб принесення публічного вибачення за протиправну бездіяльність відповідача у процедурі легалізації органу самоорганізації населення Квартальний комітет «Південна брама»;

стягнути з відповідача - виконавчого органу Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) на користь позивача витрати останнього по сплаті судового збору - 73 гривні 08 коп.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними в справі матеріалами.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що Департаментом суспільних комунікацій, який діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, орган самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна брама» не може бути легалізований до того часу, поки не будуть усунуті виявлені правопорушення, які відповідно до статті 6 Закону України «Про органи самоорганізації населення» обмежують права жителів, які проживають на відповідній території, на участь у відповідному органі самоорганізації населення залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, мовних та інших ознак.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання представника відповідача, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновків про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради №154/154 від 18.09.2014 р. відповідно до частини шостої статті 140 Конституції України, статті 14 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтею 3, 8, 9, 14 Закону України «Про органи самоорганізації населення», рішення Київської міської ради від 26.09.2002 №10/170 «Про органи самоорганізації населення в місті Києві», враховуючи заяву ініціативної групи про створення органу самоорганізації населення від 22.08.2014 №08/КО-2794, протокол зборів жителів за місцем проживання по ініціюванню створення органу самоорганізації населення від 17.07.2014 р. та список учасників конференції жителів за місцем проживання, надано дозвіл на створення органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна Брама» у Дарницькому районі м. Києва.

30.09.2014 р. скликано другу Конференцію жителів за місцем проживання з питання створення органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна Брама», обрано уповноважених представників для проведення реєстрації органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна Брама» у виконавчому органі Київської міської ради (КМДА), затверджено Положення про нього, що оформлено протоколом.

07.10.2014 р. позивач як уповноважений Конференцією жителів за місцем проживання представник звернувся до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про реєстрацію органу самоорганізації населення.

В додаток до зазначеної заяви надано:

1) копія рішення Київської міської ради про надання дозволу на створення органу самоорганізації населення;

2) протокол зборів (конференції) жителів за місцем проживання з рішеннями:

- про обрання членів органу самоорганізації населення та його персональний склад;

- про затвердження Положення про орган самоорганізації населення;

- про обрання уповноважених представників для проведення реєстрації органу самоорганізації населення;

3) Положення про орган самоорганізації населення, затверджене Конференцією жителів за місцем проживання - у двох примірниках;

4) список персонального складу членів органу самоорганізації населення із зазначенням прізвищ, імені та по батькові, дати народження, місця проживання;

5) письмова згода фізичної особи про надання адреси органу самоорганізації населення (місцезнаходження органу самоорганізації населення).

Листом №059-3062 від 27.10.2014 р. Департамент суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомив позивачу, що на виконання доручення першого заступника голови Київської міської державної адміністрації від 08.10.2014 р. №26873 у Департаменті суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) розглянуто заяву від 07.10.2014 р. про реєстрацію органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна Брама». Даним листом вказано позивачу на необхідність здійснення перевірки відомостей протоколів зборів жителів щодо обрання представників жителів на згадувану конференцію з метою визначення легітимності проведення конференції жителів за місцем проживання щодо обрання персонального складу ОСН «Квартальний комітет «Південна Брама».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 10.11.2014 р. на запит №059-3062 від 27.10.2014 р. надав Департаменту суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) протоколи зборів жителів за місцем проживання (буд. №№26, 26-А, 26-Б, 26-Г, 26-Д, 26-І, 26-К по вул. Дніпровська набережна та буд. №8-Б по пр. М. Бажана).

09.12.2014 р. Департамент суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомленням №059-3590 «Про реєстрацію органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна Брама» зазначив про відмову у здійсненні реєстрації зазначено органу самоорганізації населення з підстав того, що за результатами перевірки протоколів жителів за місцем проживання по обранню представників на конференцію по обранню ОСН виявлено невідповідність загальної кількості жителів, які мають право голосу на території створюваного ОСН, кількості жителів, які брали участь у зборах по ініціюванню створення цього органу (1615 проти 1819, що визначено рішенням Київради).

Незгода позивача із бездіяльністю відповідача щодо прийняття рішення про реєстрацію або відмову в здійсненні реєстрації ОСН у місячний термін та повідомлення про результати прийнятого рішення протягом 10 днів, зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої-третьої статті 41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання організації управління районами в містах належать до компетенції міських рад.

Районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об'єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами.

Обсяг і межі повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів визначаються відповідними міськими радами за узгодженням з районними у містах радами з урахуванням загальноміських інтересів та колективних потреб територіальних громад районів у містах.

Правовий статус, порядок організації та діяльності органів самоорганізації населення визначає Закон України «Про органи самоорганізації населення» від 11.07.2001 р. №2625-ІІІ (далі - Закон №2625-ІІІ).

Стаття 13 Закону №2625-III визначає, що легалізація органу самоорганізації населення є обов'язковою і здійснюється шляхом його реєстрації або повідомлення про заснування.

У разі реєстрації орган самоорганізації населення набуває статусу юридичної особи.

Реєстрація органу самоорганізації населення здійснюється виконавчим комітетом відповідної ради (далі - реєструючий орган).

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону №2625-III для реєстрації органу самоорганізації населення уповноважені зборами (конференцією) жителів за місцем проживання їх представники подають до реєструючого органу заяву.

До заяви про реєстрацію органу самоорганізації населення додаються:

1) копія рішення відповідної ради про надання дозволу на створення органу самоорганізації населення;

2) протокол зборів (конференції) жителів за місцем проживання з рішеннями про обрання членів органу самоорганізації населення та його персональний склад, про затвердження Положення, про обрання уповноважених представників для проведення реєстрації органу самоорганізації населення;

3) Положення, затверджене зборами (конференцією) жителів за місцем проживання, - у двох примірниках;

4) персональний склад членів органу самоорганізації населення із зазначенням прізвищ, імені та по батькові, року народження, місця проживання.

Заява про реєстрацію органу самоорганізації населення розглядається реєструючим органом у місячний термін з дня подання всіх необхідних документів відповідно до вимог цього Закону.

За результатами розгляду заяви приймається рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації.

Підставою для відмови у реєстрації є обрання органу самоорганізації населення з порушенням вимог Конституції України, цьогоЗакону, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших нормативно-правових актів.

Про результати розгляду заяви реєструючий орган у 10-денний термін з дня прийняття рішення про реєстрацію або про відмову в реєстрації повідомляє уповноважених зборами (конференцією) жителів за місцем проживання їх представників.

Рішення про відмову у реєстрації органу самоорганізації населення може бути оскаржено у встановленому законом порядку до суду.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради затверджує методичні рекомендації порядку здійснення легалізації органів самоорганізації населення, а також надає необхідну організаційну та правову допомогу органам самоорганізації населення у проведенні їх легалізації.

Умови, порядок легалізації та скасування легалізації органів самоорганізації населення у місті Києві, а також порядок перереєстрації органів самоорганізації населення, утворених відповідно до Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про органи самоорганізації населення", Статуту територіальної громади міста Києва, рішень Київської міської ради, Типового положення про органи самоорганізації населення у місті Києві (затвердженого рішенням Київради від 26.09.2002 N 10/170) та інших нормативно-правових актів визначає Положення про порядок легалізації органів самоорганізації населення у місті Києві, затверджене розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 24 вересня 2003 р.1781 (далі - Положення №1781).

Пунктом 1.3 Положення 1781 визначено, що легалізація органів самоорганізації населення у місті Києві здійснюється виконавчим органом (далі - орган, який здійснює легалізацію) Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією).

Відповідно до п. 2.1 Положення №1781, для реєстрації органу самоорганізації населення у місті Києві уповноважені зборами (конференцією) жителів за місцем проживання представники (далі - уповноважені представники) подають до органу, який здійснює легалізацію, такі документи:

а) заява про реєстрацію органу самоорганізації населення (додаток 1);

б) копія рішення Київської міської ради про надання дозволу на створення відповідного органу самоорганізації населення;

в) протокол зборів (конференції) жителів за місцем проживання з рішеннями:

- про обрання членів органу самоорганізації населення та його персональний склад;

- про затвердження Положення про орган самоорганізації населення;

- про обрання уповноважених представників для проведення реєстрації органу самоорганізації населення;

г) Положення про відповідний орган самоорганізації населення, затверджене зборами (конференцією) жителів за місцем проживання, у двох примірниках;

д) список персонального складу членів органу самоорганізації населення із зазначенням прізвищ, імен та по батькові, року народження, місця проживання;

е) письмова згода фізичної або юридичної особи про надання адреси органу самоорганізації населення (місцезнаходження органу самоорганізації населення).

Згідно п. 2.4 Положення №1781 орган, який здійснює легалізацію, проводить перевірку даних, що містяться у поданих на реєстрацію документах. Обов'язковій перевірці підлягають:

а) Положення про відповідний орган самоорганізації населення на предмет:

- його відповідності Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про органи самоорганізації населення", Статуту територіальної громади міста Києва, рішенням Київської міської ради, Типовому положенню про органи самоорганізації населення у місті Києві (затвердженого рішенням Київради від 26.09.2002 N 10/107), а також іншим актам законодавства;

- наявності у ньому даних про назву та юридичну адресу органу самоорганізації;

- закріплення у ньому кола повноважень та предмету відання органу самоорганізації населення;

- опису території, на яку розповсюджується юрисдикція органу самоорганізації населення;

- закріплення у ньому прав та обов'язків членів органу самоорганізації населення;

- закріплення у ньому відповідальності органу самоорганізації населення та його членів;

б) офіційні відомості про персональний склад органу самоорганізації населення (прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, місце проживання).

Пунктом 2.5 Положення №1781 передбачено, що у випадку виявлення некомплектності та наявності зауважень до змісту поданих документів, орган, який здійснює легалізацію, повідомляє уповноважених представників про необхідність доукомплектування та (або) доопрацювання відповідних документів. Після доукомплектування та (або) доопрацювання документи вносяться на розгляд органу, який здійснює легалізацію, у порядку, передбаченому цим Положенням.

Відповідно до п. 2.6. Положення №1781 орган, який здійснює легалізацію, після перевірки відомостей та комплектності пакета документів формує реєстраційну справу відповідного органу самоорганізації населення і фіксує дату надходження пакета документів.

Термін розгляду пакета документів починається з дня подання останнього документа з переліку, визначеного цим Положенням, завіреного підписом керівника та секретаря зборів (конференції) жителів за місцем проживання (п. 2.7 Положення №1781).

Як вбачається з матеріалів справи, Департамент суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) здійснив перевірку відомостей, що містились у поданих 07.10.2014 р. на реєстрацію органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна Брама» документах.

З метою визначення легітимності проведення конференції жителів за місцем проживання щодо обрання персонального складу ОСН «Квартальний комітет «Південна Брама» Департамент суспільних комунікацій листом №059-3062 від 27.10.2014 р. попросив надати копії протоколів зборів по обранню представників на конференцію, у відповідь на який позивач 10.11.2014 р. надав копії протоколів зборів.

За результатами перевірки протоколів зборів жителів за місцем проживання по обранню представників на конференцію по обранню ОСН виявлено, що на зборах жителів у будинку 8Б по проспекту М. Бажана від 13.07.2014 р. обрано 3 уповноважені представники, які брали участь у зазначеній конференції. Разом з тим, у п. 2 рішення Київської міської ради від 18.09.2014 р. №154/154 «Про надання дозволу на створення органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна Брама» у Дарницькому районі м. Києва» до меж території згадуваного ОСН включено будинок №8 по проспекту М. Бажана, замість будинку №8Б.

Окрім того, виявлено невідповідність загальної кількості жителів, які мають право голосу на території створюваного ОСН, кількості жителів, які брали участь у зборах по ініціюванню створення цього органу (1615 проти 1819, що визначено зазначеним рішенням Київради), у зв'язку з чим Департамент суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) відмовив у здійсненні реєстрації органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна Брама», про що повідомив позивача листом №059-3590 від 09.12.2014 р.

Оскільки пунктом 2.7 Положення №1781 визначено, що термін розгляду пакета документів починається з дня подання останнього документа, враховуючи, що позивачем 10.11.2014 р. подано відповідачу копії протоколів зборів, а 09.12.2014 р., тобто через місяць, Департамент суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомив про відмову у здійсненні реєстрації органу самоорганізації населення, суд приходить до висновку про відсутність оскаржуваної бездіяльності з боку відповідача.

При цьому, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб'єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

Водночас, суд зазначає, що оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то у разі незгоди з бездіяльністю контролюючого органу, вимога про визнання протиправними дій чи бездіяльності відповідача, не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, адже таке право підлягає захисту, зокрема, шляхом пред'явлення позову про скасування рішення, в даному випадку про відмову у реєстрації органу самоорганізації населення.

Отже, в частині позовних вимог щодо оскарження бездіяльності відповідача позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, а відтак підстави для їх задоволення відсутні.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача виконати дії (обов'язки) передбачені частинами другою та восьмою статті 13 Закону України «Про органи самоорганізації населення» щодо проведення реєстрації органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Південна брама» та відповідного повідомлення про результати розгляду заяви позивача від 07.10.2014 р., суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки матеріалами справи підтверджується факт розгляду заяви позивача від 07.10.2014 р. та прийняття за наслідками розгляду поданих документів рішення про відмову у реєстрації органу самоорганізації населення (лист №059-3590 від 09.12.2014 р.).

В той же час, суд звертає увагу, що рішення відповідача про відмову у реєстрації органу самоорганізації населення позивачем не оскаржується.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відшкодувати позивачу завдану відповідачем моральну шкоду у спосіб принесення публічного вибачення за протиправну бездіяльність відповідача у процедурі легалізації органу самоорганізації населення Квартальний комітет «Південна брама», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Викладені позивачем в позовній заяві обґрунтування щодо завдання йому моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях та психічних розладах, не підтверджені жодними належними доказами, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов