Справа № 2а-0870/7084/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2015 р. м. Київ К/800/32929/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Степашка О.І.

Шипуліної Т.М.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013

у справі № 2а-0870/7084/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя

Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення - рішення № від 06.07.2010.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2011 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції позивач оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.02.2011 по 28.02.2011 та складено акт № 2218/НОМЕР_2 від 16.05.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення № від 06.07.2011, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 76567 грн.: 76566 грн. основний платіж, 1 грн. за штрафні (фінансові) санкції.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 ПК України, занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за лютий 2011 року у розмірі 76566 грн.

Позивачем в період з 01.02.2011 по 28.02.2011 було придбано у ТОВ „Трі-Трейд" дизельне паливо на підставі договору, який був укладений в усній формі, що підтверджується наступними податковими накладними: № 19 від 11.02.2011, № 34 від 21.02.2011, № 38 від 24.02.2011; видатковими накладними: № ПН-19 від 11.02.2011 дизельне паливо в кількості 16010 літрів.

Загальна сума 124878 у тому числі податок на додану вартість 20813 грн., № ПН-34 від 21.02.2011 дизельне паливо в кількості 24800 літрів.

Загальна сума 194928 у тому числі податок на додану вартість 32488 грн., № ПН-38 від 24.02.2011, дизельне паливо в кількості 17625 літрів на загальну сума 139590 у тому числі податок на додану вартість 23265 грн. та рахунками фактури.

Підтримуючи правову позицію податкового органу по справі, суди як на свідчення безтоварності операцій з поставки спірними контрагентами сільськогосподарської продукції в адресу позивача послалися на неподання товариством належним чином оформленої товарно-транспортної документації на підтвердження факту транспортування спірної продукції від постачальника до покупця.

В силу вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

У той же час, чинне податкове законодавство не встановлює конкретного переліку документів, які є належним підтвердженням реальності операцій з поставки товару. У кожному конкретному випадку для перевірки фактичного виконання господарської операції з огляду на її вид та зміст суд повинен з'ясувати, які саме первинні документи у сукупності підтверджують власне існування активу, його рух на шляху до платника податків-набувача (транспортування, зберігання товару, його приймання, у тому числі і шляхом встановлення посадових осіб постачальника та покупця, задіяних у такому процесі), подальше використання товару тощо. При цьому за певних умов відсутність (або неналежне оформлення) окремого первинного документа не може розцінюватися як доказ безтоварності господарської операції за наявності інших доказів на підтвердження протилежного.

Так само і власне відсутність у платника товарно-транспортних накладних та інших перевізних документів, не може слугувати беззаперечною підставою для позбавлення Товариства права на податковий кредит.

Адже товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення. У даному ж спорі не оцінюється правомірність формування Товариством даних податкового обліку за операцією з перевезення товарів.

Разом з тим, колегією суддів слід зазначити, що відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей, оскільки, відповідною транспортною документацією обов'язково має бути підтверджено здійснення послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Тому для прийняття правильного рішення у справі судам не слід було обмежуватися виключно дослідженням умов транспортування продукції, суди повинні були дослідити та оцінити усю сукупність обставин стосовно дійсного виконання розглядуваних операцій, фактичних правовідносин покупця і продавця, витребувавши та дослідивши наявність інших, поміж товарно-транспортних накладних, первинних документів, що свідчать про виконання господарських операцій.

Податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів, робіт, послуг постачальником.

У зв'язку з цим судам слід було дослідити динаміку правовідносин між позивачем та постачальником, зміст прав та обов'язків учасників цих правовідносин, перевіривши за необхідності наявність у учасників розглядуваних поставок витрат у ході виконання господарської операції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, з урахуванням висновків податкового органу, наведених в акті перевірки, ретельно перевірити реальність виконання спірних операцій з поставки товару позивачу в рамках правовідносин з ТОВ „Трі-Трейд", для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Лише після встановлення та визнання доведеними зазначених фактичних обставин, які мають значення для справи, можливий аналіз законодавства, що підлягає застосуванню до відносин між сторонами.

Не встановлення в судовому процесі вище зазначених обставин як таких, що мають суттєве значення у справі з огляду на неможливість правильно вирішити спір без їх з'ясування, відповідно до частини другої ст. 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень у зв'язку з їх не відповідністю вимогам частин 4 та 5 ст. 11, частині 1 ст. 138 та ст. 159 цього Кодексу з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 у справі № 2а-0870/7084/11 задовольнити частково, судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 у справі № 2а-0870/7084/11 скасувати.

Справу № 2а-0870/7084/11 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді О.І. Степашко
Т.М. Шипуліна