Справа № 2а-3657/09/1370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 р. Справа № 50623/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Коваля Р. Й., Ліщинського А. М.,

при секретарі судового засідання Зубач Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 лютого 2009 року, Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку з 22 квітня 2008 року по 29 серпня 2008 року у сумі 14 492 грн. 19 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.04.2008 року постановлено стягнути з Головного управління МВС України у Львівській області на користь позивача 8 996,69 грн. вихідної допомоги та 14 803,85 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2009 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. На день винесення постанови судом першої інстанції, Головним управлінням МВС України у Львівській області позивачу не було виплачено вихідну допомогу в сумі 8 996,69 грн., а виплачено її тільки 29.08.2008 року, тобто після прийняття постанови мало місце продовження невиплати вихідної допомоги, внаслідок чого відповідачем було порушено вимоги ст. ст. 116,117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2009 року, у звязку з тим, що провадження у справі відкрито без дотримання правил предметної підсудності, таку передано до Львівського окружного адміністративного суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2009 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Зазначену постанову мотивовано тим, що рішення суду, яким постановлено стягнути з Головного управління МВС України у Львівській області на користь позивача 8996,69 грн. вихідної допомоги та 14 803,85 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку набрало законної сили 20.01.2009 року, а тому відповідачем не було допущено затримки при розрахунку з ОСОБА_1, натомість виплачено вихідну допомогу 28.08.2008 року до набрання законної сили судовим рішенням.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначено, що судом першої інстанції невраховано підстав висунутих позовних вимог та грубо порушено норми чинного законодавства. Крім того, невірною є мотивація суду першої інстанції про безпідставність покликань позивача на зміст ст. ст. 116, 117 Кодексу про працю України.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Встановлено, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2008 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Львівській області про стягнення грошових сум. Стягнуто з Головного управління МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_1 8 996 грн. 69 коп. вихідної допомоги, 14 803 грн. 85 коп. середньої заробітної плати, за затримку розрахунку при звільненні, а разом 23 800 грн. 54 коп., в дохід держави 238 грн. судового збору та 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2009 року, прийнятою за наслідками розгляду апеляційної скарги Головного управління МВС України у Львівській області на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2008 року, апеляційну скаргу задоволено частково, а оскаржувану постанову змінено шляхом виключення з резолютивної частини постанови покликання про стягнення з відповідача в дохід держави 238 грн. судового збору та 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Згідно ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2008 року не було допущено до негайного виконання.

Виходячи зі змісту ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було визначено розмір відшкодування належного позивачу, за час затримки виплати належних йому сум при звільненні, станом на 21 квітня 2008 року.

Оскільки позивачем не було оскаржено постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2008 року, то, на думку колегії суддів, останній погодився з розміром визначених судом сум, які підлягають стягненню з відповідача.

Рішення суду, що набрали законної сили є обовязковими для всіх органів, підприємств, установ, організацій, службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (Частина 5 ст. 124 Конституції України, ст. 14 КАС України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій України»).

Однак, згадана постанова, з огляду на положення ст. 254 КАС України, законної сили не набрала, а тому у відповідача не виникло обовязку виконання такої.

Більше того, відповідач скористався наданим йому ст. 185 КАС України правом апеляційного оскарження постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2008 року, однак незважаючи на це, останнім, до набрання законної сили оскаржуваної постанови, було виплачено вихідну допомогу в розмір 8 996 грн. 69 коп., а тому, твердження апелянта про те, що після прийняття Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області постанови мало місце продовження невиплати вихідної допомоги, внаслідок чого порушено вимоги ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, колегія суддів вважає безпідставним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Поряд з цим, колегія суддів вважає таким, що не відповідає дійсності, висновок суду першої інстанції про невірність покликань позивача на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Так, судом першої інстанції не враховано, що спірні правовідносини є предметом регулювання адміністративного права та спеціальних нормативно-правових актів, які регламентують умови проходження служби позивача. Зокрема, такими спеціальними нормативно-правовими актами є Закон України «Про міліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Однак, оскільки в спеціальних нормативно-правових актах відсутні положення, щодо стягнення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то в даному випадку підлягають субсидіарному застосуванню загальні норми трудового законодавства, зокрема ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

У відповідності до ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, але з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому, резолютивну частину даної постанови слід змінити.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2009 року в справі № 2а-3657/09/1370 змінити шляхом виключення з мотивувальної частини такої твердження про невірність покликань позивача на ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2009 року в справі № 2а-3657/09/1370 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. Й. Коваль

ОСОБА_2

Постанову складено в повному обсязі 15 лютого 2011 року