Справа № 2а/1770/1555/12
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/2263/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Степашка О.І.

Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.07.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012

у справі 2а/1770/1555/2012

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Рівне Рівненської області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівне Рівненської області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.07.2012 позов задоволено.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.07.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивача, за період з 01.01.2011 по 31.12.2011, за наслідками якої складено акт від 28.03.2012 №73/17-112/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

На підставі вищезазначеного акта відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.04.2012 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 123403,50грн. та податкове повідомлення-рішення від 06.04.2012 № про збільшення грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на загальну суму 569106,46грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення № став висновок податкового органу про відсутність реального виконання договору укладеного позивачем з ТОВ "Інвестиційний простір".

Судами встановлено, що позивач придбав у ТОВ «Інвестиційний простір» паливно-мастильні матеріали.

Розрахунки з постачальником за паливно-мастильні матеріали проведено шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок, що підтверджується копіями виписок по рахунку позивача.

Придбаний у ТОВ «Інвестиційний простір» товар після підписання накладних передавався, на підставі актів приймання-передачі (копії наявні у справі),позивачу, який у той же день, на підставі актів приймання-передачі, передавав його уповноваженому представнику ТОВ «Інвестиційний простір» на зберігання згідно договору від 17.12.2010 за адресами: з ДП «Авіаком Рівне».

Технічні можливості ТОВ «Інвестиційний простір» здійснювати зберігання паливно-мастильних матеріалів підтверджено, долученими до матеріалів справи: к копією договору відповідального зберігання від 17.12.2010, укладеного між ТОВ «Інвестиційний простір» та ДП «Авіаком Рівне».

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 статті 198 ПК України передбачає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Судами встановлено, що податковий кредит позивача січень та березень 2011 року сформовано на підставі виписаних ТОВ «Інвестиційний простір» податкових накладних. Вказані документи відповідають вимогам Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 165 від 30.05.1997, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за №233/2037.

Первинні документи підписані відповідальними посадовими особами та скріплені печатками юридичних осіб, крім того, містять інші відомості та реквізити, наявність яких визнана обов'язковою для первинного документу в розумінні частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, на момент проведення господарських операцій контрагент позивача перебував у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та мав статус платника податку на додану вартість.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо правомірності сформованого податкового кредиту, оскільки наведені вище первинні документи чітко відображають реальність господарських операцій, які були здійсненні між позивачем та його контрагентом.

Стосовно включенням позивачем до складу витрат сум, сплачених для придбання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами та по сплаті відсотків за користування кредитом, взятим у банку (овердрафт), колгією суддів зазначає наступне.

Позивачем, здійснюється господарська діяльність з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. Продаж таких товарів здійснюється, відповідно до договорів оренди від 15.04.2010р. №10 та від 01.09.2010р. №1, в орендованих магазинах (на АЗС). Для здійснення продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, позивачем було отримано ліцензії на орендовані магазини, від Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації у Рівненській області, які було оплачено повністю. В матеріалах справи наявний розрахунок суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства із платіжними дорученнями про його сплату за вересень-грудень 2011 року. Вказані документи підтверджують факт придбання позивачем ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, відповідність сум по їх сплаті розміру, включеному позивачем до величини його витрат, зв'язок таких витрат із його господарською діяльністю, та отриманням доходу від таких операцій.

Судом встановлено, що 27.12.2010р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в особі директора Рівненської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) та позивачем (позичальником) було укладено договір овердрафту №015/11-01/630.

Відповідно до умов вказаного договору, кредитор надає позичальнику можливість використання овердрафту - короткострокового кредиту, що надається кредитором позичальнику в разі відсутності грошових коштів на поточному рахунку позичальника, шляхом здійснення платежів (переказів) в межах ліміту овердрафту, на фінансування статутної діяльності позичальника. Вказаний договір надає можливість платнику податків здійснювати операції, з купівлі нафтопродуктів, навіть за відсутності грошових коштів на рахунку такого платника, протягом певного терміну часу. Зазначене свідчить про зв'язок здійснених витрат із господарською діяльністю позивача, а розмір витрат підтверджується платіжними дорученнями та виписками банку про перерахування коштів ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", за користування коштами.

Таким чином, формування витрат позивача повністю узгоджуються із положеннями п.177.2 ст.177 ПК України, адже такі витрати є документально підтвердженими, пов'язані з господарською діяльністю позивача та сприяли отриманню ним доходу.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про правомірності формування позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість за лютий 2011 року за господарськими операціями із ТОВ "Продмаркет-Захід".

В лютому 2011 року позивачем було придбано у ТОВ "Продмаркет-Захід" товар (пиво в асортименті), що підтверджується: товарно-транспортними накладними на загальну суму 7121,28грн.

Реальність здійснених правочинів з купівлі-продажу товару позивачем у ТОВ "Продмаркет-Захід", та відповідність первинних документів чинному законодавству, у тому числі відповідність податкових накладних вимогам ст.201 ПК України відповідачем не оспорюється.

Рішення судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.07.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 у справі 2а/1770/1555/2012 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу податкової інспекції у м. Рівне Рівненської області відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.07.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 у справі 2а/1770/1555/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді О.І. Степашко
Т.М. Шипуліна