Справа № 367/5369/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Київ К/800/7063/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Кочана В.М.,
Олексієнка М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області про перерахунок пенсії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Ірпіньського міського суду Київської області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року,

встановив:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області (далі - УПФУ у м. Ірпені) та з урахуванням заяви від 28.10.2014 р. про зменшення розміру позовних вимог просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком з 01.01.2004 р. до змін в законодавстві з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 р. № 16 "Про порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 листопада 1992 року" та підвищити скоригований заробіток на 100% відповідно до Указу Президента України від 27.12.1991 р. № 20 "Про соціальний захист населення в умовах лібералізації цін".

Постановою Ірпіньського міського суду Київської області від 28 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 р. № 16 і Указ Президента України від 27.12.1991 р. № 20 є чинними і підлягають застосуванню при обчисленні пенсії за віком.

В запереченні на касаційну скаргу УПФУ у м. Ірпені просить залишити судові рішення без змін, вказуючи на їх законність і обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що з 08.11.1992 р. ОСОБА_4 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", виходячи із заробітної плати за період з 01.12.1990 р. по 30.11.1992 р.

З 01.01.2004 р. пенсія позивача перерахована за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.01.1984 р. по 31.12.1988 р. як найбільш оптимального заробітку.

У 2014 році позивач неодноразово звертався до органів Пенсійного фонду з приводу коригування і підвищення розміру його пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 р. № 16 та Указу Президента України від 27.12.1991 р. № 20, на що отримав відповіді про відсутність для цього підстав та правильність обчислення йому пенсії.

Постанова Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 р. № 16 "Про порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 листопада 1992 року" встановлювала порядок коригування заробітної плати при призначенні пенсій після 1 листопада 1992 року шляхом множення заробітку, з якого обчислювалась пенсія, на певні коефіцієнти за відповідний рік. Скоригований заробіток підвищувався на 100% відповідно до Указу Президента України від 27.12.1991 р. № 20 "Про соціальний захист населення в умовах лібералізації цін". З одержаної суми обчислювалась пенсія за нормами і на умовах, установлених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

З 01.01.2004 р. набрав чинності Закон України від 09.07.2003 р. № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг тощо.

Частиною другою статті 5 вказаного Закону встановлено, що виключно цим Законом визначаються види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, мінімальний розмір пенсії за віком, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, а положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону та обчислюється шляхом множення коефіцієнту заробітної плати застрахованої особи на середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для проведення після 01.01.2004 р. коригування заробітної плати позивача для обчислення пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 р. № 16 та Указом Президента України від 27.12.1991 р. № 20.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Ірпіньського міського суду Київської області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Кочан В.М.
Олексієнко М.М.