Справа № 820/6287/15
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

10 серпня 2015 р. № 820/6287/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Нуруллаєва І.С.

при секретарі судового засідання - Тайцеві А.Л.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Крюкової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Ізюмської районної державної адміністрації про скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Фінансового управління Ізюмської районної державної адміністрації, в якому просить суд скасувати наказ від 11.12.2014 року №30-к "Про винесення догани ОСОБА_1" з урахуванням змін, внесених наказом №32-к від 24.12.2014 року; скасувати наказ від 31.03.2015 року №10-к "Про винесення догани ОСОБА_1".

В обгрунтування позову позивачем зазначено, що під час обговорення 31.03.2015 року на загальних зборах трудового колективу відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 30.03.2015 року протягом 2 годин 50 хвилин позивачу стало відомо про винесення начальником Фінансового управління Ізюмської районної державної адміністрації наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани наказом від 11.12.2014 року №30-к про винесення догани ОСОБА_1 з урахуванням змін внесених наказом №32-к від 24.12.2014 року про внесення змін до наказу від 11.12.2014 року №30-к. Колективом під час обговорення питання щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці вирішено ініціювати перед адміністрацією Управління застосування до позивача дисциплінарного стягнення та винести догану. Наказом від 31.03.2015 року №10-к до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. З зазначеними наказами позивач не погоджується, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани є незаконними, на думку позивача, а накази підлягають скасуванню.

Відповідач, Фінансове управління Ізюмської районної державної адміністрації, у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову заперечував та зазначив, що ОСОБА_1 порушено положення ст.5 Закону України «Про державну службу», ст. 6 Закону України «Про правила етичної поведінки», та п.2.4 Загальних правил поведінки державного службовця у випадку винесення оскаржуваного наказу від 11.12.2014 року №30-к з урахуванням наказу від 24.12.2014 року №32-к та порушено правил внутрішнього трудового розпорядку у випадку винесення оскаржуваного наказу від 31.03.2015 року №10-к. Від так позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Позивач та представник позивача в судове засідання прибули, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 працює у Фінансовому управлінні Ізюмської районної державної адміністрації на посаді головного спеціаліста відділу доходів, міжбюджетних трансфертів та енергоносіїв.

Відповідно до Положення про Фінансове управління Ізюмської державної районної адміністрації Харківської області затвердженого розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації від 28.01.2014 року зареєстрованого у встановленому законодавством порядку реєстрації змін до установчих документів юридичної особи встановлено, що Фінансове управління Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області утворюється головою районної державної адміністрації, входить до її складу, підпорядковується голові районної державної адміністрації, а також підзвітне та підконтрольне Департаменту фінансів Харківської державної обласної адміністрації.

Згідно з пунктом 7 зазначеного Положення управління очолює начальник.

Начальник управління назначається на посаду та звільняється з посади головою районної державної адміністрації згідно із законодавством про державну службу за погодженням із Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації.

Судом за наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що наказом від 11.12.2014 року №30-к з урахуванням змін, внесених наказом №32-к від 24.12.2014 року ОСОБА_1 винесено догану за проявлене свавілля та порушення правил професійної етики державного службовця (а.с. 11-12).

Підставою винесення зазначеного наказу стало те, що 02.12.2014 року головний спеціаліст відділу доходів, міжбюджетних трансфертів та енергоносіїв ОСОБА_1 під час перебування у відпустці знаходилась у Департаменті фінансів Харківської облдержадміністрації (м. Харків) без наказу керівника Фінансового управління про відрядження та відсутності будь-яких доручень для виконання. Під час з'ясування обставин знаходження у Департаменті фінансів та спілкування із заступником начальника управління - начальником бюджетного відділу ОСОБА_4 04.12.2014 року ОСОБА_1 використовувала підвищену інтонацію, нестримні та неповажні висловлювання, чим виразила неповагу до керівної особи.

Позивачем надано письмові пояснення про зазначені обставини та причини перебування у Департаменті фінансів Харківської облдержадміністрації (м. Харків) (а.с. 14).

У зв'язку з зазначеними обставинами заступником начальника Фінансового управління Ізюмською районної державної адміністрації - начальником бюджетного відділу ОСОБА_4 складено доповідну записку.

На підставі зазначеної доповідної записки та у зв'язку із порушенням на думку відповідача ОСОБА_1 положення ст.ст.5 та 14 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (зі змінами та доповненнями), ст. 6 Закону України «Про правила етичної поведінки» від 17.05.2012 року №4722-VI та «Загальних правил поведінки державного службовця», затверджених наказом Головного управління державної служби України 04.08.2010 №214, наказом від 11.12.2014 року №30-к з урахуванням змін, внесених наказом №32-к від 24.12.2014 року позивачу винесено догану.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що наказом від 31.03.2015 року №10-к ОСОБА_1 винесено догану за порушення п.30 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом фінансового управління Ізюмської районної державної адміністрації та порушення розділу V Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників фінансового управління Ізюмської районної державної адміністрації за відсутність на робочому місці 30.03.2015 року протягом 2 годин 50 хвилин (з 8:00 до 10:50) без поважних причин (а.с.13).

Підставою для застосування зазначеного виду дисциплінарного стягнення у вигляді винесення догани стало те, що позивач, ОСОБА_1, 30.03.2015року була відсутня у робочий час з 08:00 до 10:50 на робочому місці, чим порушено Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників фінансового управління Ізюмської районної державної адміністрації , затверджених на зборах трудового колективу16.03.2012 року та Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом фінансового управління Ізюмської райдержадміністрації, зареєстрованого Управлінням соціального захисту населення Ізюмської райдержадміністрації за реєстраційним №07-42/05 від 23.01.2015 року.

У зв'язку із відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці складено акт від 30.03.2015 року відсутності на робочому місці за підписом членів комісії ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за погодженням із начальником фінансового управління Ізюмської райдержадміністрації Крюкової С.В. (а.с. 17).

Позивачем надано письмові пояснення стосовно відсутності на робочому місці 30.03.2015 року.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно ст. ст.142,147 Кодексу Законів про працю розгляд акту від 30.03.2015 року відсутності на робочому місце винесено на розгляд до порядку денного загальних зборів трудового колективу фінансового управління Ізюмської райдержадміністрації 31.03.2015 року, що підтверджено наявним в матеріалах справи протоколом №2 загальних зборів трудового колективу фінансового управління Ізюмської райдержадміністрації (а.с.12).

За результатами розгляду зазначеного питання, а саме акту, на загальних зборах трудового колективу вирішено ініціювати перед адміністрацією фінансового управління Ізюмської райдержадміністрації питання дисциплінарного стягнення та винесення догани головному спеціалісту відділу міжбюджетних трансфертів та енергоносіїв ОСОБА_1

Щодо правомірності винесення зазначених наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну службу" державна служба України - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань та функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Основні обов'язки державного службовця передбачені статтею 10 зазначеного Закону, а саме: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень. У разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу.

Згідно статті 5 Закону України "Про державну службу" державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Статтею 14 Закону України "Про державну службу" передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, як заходи дисциплінарного впливу можуть застосовуватись: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника можуть бути застосовані стягнення у вигляді догани чи звільнення.

Згідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Суд зазначає, що Положенням про фінансове управління Ізюмської районної державної адміністрації у Харківській області, а саме п. 9 зокрема визначено, що начальник управління видає у межах своїх повноважень накази та організовує здійснення контролю за їх виконанням; призначає на посади та звільняє з посад працівників управління.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, як то: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

У відповідності до Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 р. № 950 стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування, зокрема, у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування.

Тобто, з метою дослідження всіх істотних обставин справи, зокрема, ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставин, за яких вчинено проступок, і попередню роботу позивача, відповідач мав право провести службове розслідування.

У відповідності із ст. 149 КЗпП при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При цьому згідно вказаних правових норм перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи, зокрема, доповідні записки інших працівників; письмові свідчення свідків; повідомлення державних органів, що здійснюють контроль і нагляд за додержанням законодавства, зокрема у сфері використання найманої праці; висновки фахівців; письмові пояснення самих порушників тощо.

Оскільки стягнення є однією з форм дисциплінарної відповідальності та має певні юридичні наслідки, а саме: протягом строку дії догани як дисциплінарного стягнення заходи заохочення відповідно до частини третьої статті 151 КЗпП України до працівника не застосовуються; в разі оголошення працівникові догани відповідними положеннями про преміювання може передбачатися позбавлення такого працівника премій, інших заохочувальних виплат або зниження їх розміру; наявність у працівника не знятої догани враховується при визначенні його рівня кваліфікації та продуктивності праці в разі надання переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці; догана є передумовою звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, то обов'язковою умовою повинна бути фіксація самого факту вини вчиненого працівником порушення трудової дисципліни.

Разом з цим необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення трудової дисципліни як вина працівника, наявність якої має бути обов'язково доведена.

Натомість оскаржуваний наказ від 11.12.2014 року №30-к з урахуванням змін, внесених наказом №32-к від 24.12.2014 року, яким ОСОБА_1Ю винесено догану за проявлене свавілля та порушення правил професійної етики державного службовця не містить ні фактичних, а ні юридичних мотивів волевиявлення.

Окрім того представником відповідача зазначено під час розгляду справи, що свавілля позивача полягало у самостійному прибутті без доручення або без наказу на відрядження під час перебування у додатковій відпустці до вище стоячого органу, що зумовило виникнення питання можливості її перебування у Департаменті фінансів Харківської обласної державної адміністрації.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 перебувала у додатковій відпустці, а отже, відповідно до норм чинного законодавства та з урахуванням власного волевиявлення мала право вільно пересуватися, користуючись своїм конституційним правом.

Що стосується посилань представника відповідача на документ, яким було зумовлено відвідування позивачем вище зазначеної державної установи, то позивачем з цього приводу надано пояснення та зазначено, що після направлення електронною поштою листа до Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, лист необхідно було направити засобами поштового зв'язку, на виконання норм діючого законодавства. ОСОБА_7 зазначено, що з метою економії коштів на поштові послуги та у зв'язку з майбутнім перебуванням у м. Харкові, позивач вважала за доцільне нарочно занести листа до вищестоящої установи.

Представником відповідача та свідком на стороні відповідача надано пояснення під час розгляду справи та зазначено, що під час отримання пояснень з приводу перебування у Департаменті фінансів позивач з підвищеним тоном дала зрозуміти, що це питання їх не стосується, була не стримана та використовувала при цьому неповажні висловлювання. Позивачем надано пояснення з цього приводу та зазначено, що місце перебування працівника під час відпустки не має значення для роботодавця. У поясненнях представника відповідача наявні розбіжності у даті листа, відтак зазначено, що лист від 01.12.2014 №03-07/688 02.12.2014 року позивачем занесено до Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, проте електронною поштою його направлено спеціалістом 1 категорії бюджетного відділу ОСОБА_8 28.11.2014 року, про що надано до матеріалів справи доповідну записку. Такі дії з листом неможливо було здійснити оскільки його складено за словами представника відповідача 01.12.2014 року.

Суд зазначає, що оскаржуваний наказ від 11.12.2014 року №30-к з урахуванням змін, внесених наказом №32-к від 24.12.2014 року не розкриває у чому саме полягає порушення правил професійної етики і якими фактичними даними це підтверджується, в якості обґрунтування мотивів волевиявлення містить лише посилання на статтю 5,14 Закону України «Про державну службу», ст.6 Закону України «Про правила етичної поведінки», та «Загальні правила поведінки державного службовця», доповідну записку заступника начальника управління - начальника бюджетного відділу ОСОБА_4 та у свою чергу не розкриває суті вчиненого порушення.

Окрім того, суд зазначає, що начальником фінансового управління під час винесення наказу «Про винесення догани ОСОБА_1 не прийнято навіть до уваги письмових пояснень позивача, проте під час судового розгляду справи не заперечувався факт їх отримання до винесення наказу №30-к від 11.12.2014 року. Також суд зазначає, що такі дії позивача, що послугували винесенню оскаржуваного наказу не спричинили собою будь-яких негативних наслідків для роботи управління або будь-яких інших наслідків, що могло б стати підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено порушення позивачем трудової дисципліни, що могло б стати підставою для винесення оскаржуваного наказу від 11.12.2014 року №30-к з урахуванням змін внесених наказом від 24.12.2014 року №32-к.

Що стосується оскаржуваного наказу від 31.03.2015 року №10-к «Про винесення догани ОСОБА_1Ю.» суд зазначає, що підставою для його винесення стала відсутність ОСОБА_1 на робочому місці протягом 2 годин 50 хвилин. Судом під час розгляду справи встановлено, що посадовими особами фінансового управління Ізюмської райдержадміністрації складено акт від 30.03.2015 року про відсутність на робочому місці.

Факт відсутності на робочому місці позивачем під час розгляду справи не заперечувався, що підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями наданими ОСОБА_1 до винесення оскаржуваного наказу, проте позивач посилався на поважність причин відсутності, а саме позивачем повідомлено суду наступне.

Позивач 30.03.2015 року вимушена була не вийти на роботу, оскільки мала проставити на лікарняному листі не працездатності у лікарні печатку. Позивачем повідомлено керівника про зазначену обставину телефонним зв'язком, що сторонами не заперечується. Проте позивачем не надано керівникові письмової заяви або письмового підтвердження до моменту своєї відсутності на робочому місці, що зумовило складення акту від 30.03.2015 року про відсутність на робочому місці (а.с. 17).

Суд зазначає, що відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2006 року № 270/06/187-06 надано роз'яснення поважності причин відсутності на робочому місці, до яких не віднесено проставляння печатки на лікарняному або його дооформлення. Таким чином, оскільки позивача було виписано з лікарняного з прибуттям на робоче місце для виконання службових обов'язків 30.04.2015 року, ОСОБА_1 відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку працівників фінансового управління Ізюмської райдержадміністрації затверджених на зборах 16.03.2012 року мала прибути для виконання покладених на неї обов'язків відповідно до посадової інструкції о 08:00 30.03.2015 року. Зазначена обставина в порушення правил внутрішнього розпорядку позивачем не виконана, що і стало підставою для винесення акту від 30.03.2015 року на підставі ст. 152 КЗпПУ на розгляд трудового колективу.

Збори трудового колективу користуючись своїм правом передбаченим ст. 152 КЗпПУ після розгляду питання поставленого на обговорення щодо зазначеного вище акту від 30.03.2015 року ініціювали перед адміністрацією управління питання притягнення ОСОБА_1 До дисциплінарної відповідальності за порушення правил трудового розпорядку.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про правомірність винесеного наказу від 31.03.2015 року №10-к «Про винесення догани ОСОБА_1Ю.».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вище наведеного суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до фінансового управління Ізюмської районної державної адміністрації про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності підлягає частковому задоволенню.

Суд зазначає, що частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Фінансового управління Ізюмської районної державної адміністрації про скасування наказів - задовольнити частково.

Скасувати наказ від 11.12.2014 року №30-к "Про винесення догани ОСОБА_1" з урахуванням змін, внесених наказом №32-к від 24.12.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 17 серпня 2015 року.

Суддя Нуруллаєв І.С.