Справа № 2а-2882/08/0370
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 р. Справа № 56399/09/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Шавеля Р. М., Ліщинського А. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради, Кабінету Міністрів України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Волинської обласної державної адміністрації, Міністерство праці та соціальної політики України, Міністерство фінансів України, Державне казначейство України про стягнення допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2008 року Нововолинським міським судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради, Кабінету Міністрів України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Волинської обласної державної адміністрації, Міністерство праці та соціальної політики України, Міністерство фінансів України, Державне казначейство України про стягнення 23 340 грн. 60 коп. недоплаченої одноразової компенсації та 2505 грн. щорічної допомоги на оздоровлення, а всього 25845 грн. 60 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу повинна виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення але така допомога, всупереч вимогам вказаного закону, у 2008 році не виплачувалась в повному обсязі. Крім того, розмір виплаченої йому компенсації за шкоду заподіяну здоровю внаслідок встановлення інвалідності також не відповідає вимогам ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2008 року, у звязку з тим, що провадження у справі відкрито без дотримання правил предметної підсудності, таку передано на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року позов задоволено повністю. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради провести нарахування та виплату ОСОБА_3 одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, визначених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначену постанову мотивовано тим, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню саме ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що здійснення виплат позивачу потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатись будь яким іншим законом, крім Закону про Державний бюджет України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.

Згідно із посвідченням серії А № 160760, позивача віднесено до 1-ої категорії громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (А. с. 8).

В липні 2008 року позивачу встановлено ІІ-у групу інвалідності внаслідок захворювання повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС (А. с. 11).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради із заявою про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік та одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю внаслідок встановлення інвалідності другої групи, передбачених ст. 48 Закону України «Про статусу і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в проведенні такого перерахунку йому було відмовлено (А. с. 9-10).

Розмір нарахованої та виплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення становить 120 грн., а розмір нарахованої та виплаченої одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю внаслідок встановлення інвалідності другої групи 284 грн. 40 коп. (А. с. 9).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 3 ст. 22 Конституції України зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що інвалідам ІІ-ої групи, виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується одноразова компенсація. Розмір такої компенсації для інвалідів ІІ-ої групи становить 45 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати

Згідно із пп. пп. 11 п. 28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в наступній редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.».

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач у 2008 році мав право на отримання одноразової грошової допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат та одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю внаслідок встановлення інвалідності другої групи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Згідно з Положенням про Міністерство праці та соціальної політики України, затвердженим указом Президента України від 30.08.2000 року за № 1035/2000, Міністерство праці України є головним органом у системі органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення і соціального обслуговування населення та згідно з ст. 22 Бюджетного кодексу України є головним розпорядником бюджетних коштів. Крім того, Міністерство праці та соціальної політики України відповідно до покладених на нього завдань здійснює в межах свої повноважень контроль за додержанням законодавства щодо надання пільг, та забезпечує через систему підпорядкованих йому органів реалізацію прав громадян на соціальний захист шляхом своєчасного та адресного надання соціальної допомоги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що саме на управління праці та соціального захисту населення покладено обовязок проводити виплату щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю внаслідок встановлення інвалідності другої групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні в справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26).

Як наслідок, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись, ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року в справі № 2а-2882/08/0370 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. М. Шавель

ОСОБА_4