Справа № 2а-1768/09/1970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2012-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2012 р. Справа № 53723/09/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Носа С. П.,
суддів Дяковича В. П., Рибачука А. І.;
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 липня 2009 року в справі за позовом Бережанської міжрайонної державної податкової інспекції до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
15 червня 2009 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Бережанської міжрайонної державної податкової інспекції до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 63 029 грн. 07 коп. 57 019 грн. 09 коп. податку з власників транспортних засобів та 6009 грн. 98 коп. збору за забруднення навколишнього середовища.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідачем не сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 липня 2009 року позов задоволено. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 заборгованість перед бюджетами та держаними цільовими фондами 57 019 грн. 09 коп. податку з власників транспортних засобів та 6009 грн. 98 коп. збору за забруднення навколишнього середовища.
Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідачем добровільно не сплачено до державного бюджету податковий борг.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 , подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що спірні правовідносини одночасно по-різному врегульовано двома нормативно-правовими актами Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» та Законом України «Про Збройні Сили України». Відповідно до п. п. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
14 березня 2012 року Львівським апеляційним адміністративним судом отримано заяву Бережанської міжрайонної державної податкової інспекції про відмову від адміністративного позову з огляду на відсутність у відповідача податкового боргу станом на 14 березня 2012 року.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності, в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи заяви про відмову від адміністративного позову, суд апеляційної інстанції не знаходить перешкод для її задоволення.
Статтею 51 КАС України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Суд не приймає відмови позивача від адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.
Згідно із ст. 194 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 КАС України про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 157 КАС України встановлено, що суд закриває провадження в справі якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.
Згідно із ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.
Виходячи із змісту ст. 203 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне перевірити законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
На думку апелянта, правові підстави щодо сплати податку з власників транспортних засобів відсутні, а кошти для сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища у зв`язку з обмеженим фінансуванням не надходили
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до п. п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Згідно з абзацом 2 п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» зазначене податкове зобов`язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у визначені строки, визнається сумою податкового боргу такого платника.
Наявність у відповідача податкового боргу станом на 07 липня 2009 року підтверджується матеріалами справи, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позову.
Стосовно покликань апелянта на ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», якою передбачено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими установами, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати податків, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» визначено, що платниками цього податку є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі фізичні особи), які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до ст. 2 цього Закону є об`єктами оподаткування.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про власність» майно, що є державною власністю та закріплене за державною установою, належить їй на праві оперативного управління.
На праві оперативного управління, як передбачено ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», належить військовим частинам і майно, яке закріплене за ними.
Аналіз змісту зазначених правових норм дає підстави для висновку, що оскільки платниками вищевказаного податку є підприємства, організації й установи незалежно від форми власності на якій вони засновані, у тому числі й державні, а державні установи можуть мати закріплене за ними майно лише на праві оперативного управління, за відсутності законодавчо встановленого виключення щодо державної установи як платника податку та при чітко визначеному ст. 4 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» кола осіб, які звільняються від сплати цього податку, застосоване в ст. 1 цього Закону поняття «власні транспортні засоби» нарівні з правом власності на транспортні засоби, означає також їх перебування у платника податку на праві повного господарського відання та на праві оперативного управління.
Відповідно до преамбули Закону України «Про систему оподаткування» цей Закон визначає принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов`язки і відповідальність платників.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1 вказаного Закону, встановлення і скасування податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюється виключно Верховною Радою України, Верховною Радою АР Крим, сільськими, селищними і міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування. Ставки, механізм справляння податків і зборів (обов`язкових платежів), за винятком особливих видів мита, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.
Враховуючи, що Закон України «Про систему оподаткування» є спеціальним законом про оподаткування, виходячи із правила співвідношення загальної і спеціальної норм у разі їх конкуренції, його норми підлягають застосуванню при вирішенні спору, зокрема, щодо пільг з оподаткування у випадку встановлення таких пільг іншими законами, крім законів про оподаткування.
Правило пп. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», яким передбачено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків, слід застосовувати саме з урахуванням зазначеного співвідношення спеціальної та загальної норм права.
Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.
Таким чином, з огляду на відсутність передбачених ч. 4 ст. 51 та ч. 4 ст. 112 КАС України перешкод для прийняття відмови від адміністративного позову, а також на законність та обґрунтованість постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 липня 2009 року в справі № 2а-1768/09/1970, суд апеляційної інстанції вважає, що відмову Бережанської міжрайонної державної податкової інспекції від адміністративного позову слід прийняти, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 липня 2009 року в справі № 2а-1768/09/1970 визнати нечинною, а провадження в справі № 2а-1768/09/1970 закрити.
Керуючись ст. 51, 112, п. 2 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 158-160, 194, 195, 197, п. 5 ч. 1 ст. 199, ст. 203, п. 5 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Заяву Бережанської міжрайонної державної податкової інспекції про відмову від адміністративного позову до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 липня 2009 року в справі № 2а-1768/09/1970 визнати нечинною.
Провадження в справі № 2а-1768/09/1970 за позовом Бережанської міжрайонної державної податкової інспекції до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості закрити.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: В. П. Дякович

А. І.Рибачук