Справа № 2а-812/10/1770
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2011-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2011 р. Справа № 27799/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Шавеля Р. М., Ліщинського А. М.,

при секретарі судового засідання Зубач Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05 травня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 лютого 2010 року, Рівненським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про зобовязання відповідача провести перевірку його звернень від 21 вересня 2009 року № 30/К-174 та від 11 січня 2010 року № 30/К-3 за правилами і в порядку глави 32 КПК України, за результатами перевірки винести процесуальне рішення у вигляді постанови, зобовязання надіслати на адресу позивача копії звернень поданих до Генеральної прокуратури України за період 2008-2009 років.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що на протязі тривалого часу позивач звертався до органів прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровськ, прокуратури Дніпропетровської області та Генеральної прокуратури України із зверненнями в порядку виключного провадження з проханнями встановити розслідуванням суттєве порушення КПК України, а також обставини, в якості підстави для поновлення справи, які вимагають розслідування, в тому числі неправомірні дії органів дізнання. Згідно ч.6 ст. 400-8 КПК України, розглянувши такого роду звернення відповідач зобовязаний виносити мотивовані постанови, які можуть бути оскаржені. Однак, відповідачем не винесено жодної постанови за результатом розгляду багаточисленних звернень позивача.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 травня 2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Зазначену постанову мотивовано тим, що законом не передбачено винесення процесуального документу (постанови) за наслідками розгляду необґрунтованої скарги (заяви) про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, тобто коли розслідування таких обставин не призначалось і не проводилось у звязку з відсутністю таких.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а також основні принципи адміністративного судочинства.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання незаконними дій Генеральної прокуратури України щодо неналежного реагування на його звернення від 21 вересня 2009 року № 30/К-174 та від 11 січня 2010 року № 30/К-3 за правилами і в порядку глави 32 КПК України, а також зобов'язання відповідача винести процесуальне рішення у вигляді постанови згідно ст. 4008 КПК України.

Таким чином, заявником фактично оскаржуються дії прокурора в кримінальному процесі щодо вирішення питання про наявність нововиявлених обставин для перегляду конкретної кримінальної справи.

У рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23 травня 2001 року зазначено, що кримінальне судочинство це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, виключають можливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства оскільки цей спір не є публічно-правовим та підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 1 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05 травня 2010 року в справі № 2а-812/10/1770 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення певних дій скасувати, а провадження в справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. М. Шавель

ОСОБА_2

Ухвалу складено в повному обсязі 09 березня 2011 року