Справа № 802/3324/14-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2015 р. м. Київ К/800/605/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою Барської районної державної адміністрації Вінницької області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у справі №802/3324/14-а за позовом державної фінансової інспекції у Вінницькій області до Барської районної державної адміністрації Вінницької області про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року державна фінансова інспекція у Вінницькій області звернулась в суд з позовом до Барської районної державної адміністрації Вінницької області, в якому просила зобов'язати Барську районну державну адміністрацію Вінницької області виконати вимоги викладені у п.п. 2-8 Вимоги від 29.07.2014р. №02-08-25-15/5898.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Барської районної державної адміністрації встановлений ряд порушень, у зв'язку з чим на адресу відповідача направлений лист-вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень та недопущення таких в майбутньому. Станом на день звернення до суду вищезазначені порушення не усунені в повному обсязі.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року, позовні вимоги задоволені частково. Зобов'язано Барську районну державну адміністрацію виконати вимогу державної фінансової інспекції у Вінницькій області №02-08-25-15/5898 від 29.07.2014 року, а саме: стягнути з винних осіб, безпідставно нараховану та виплачену надбавку за класністю водію в сумі 9637,05 грн. з подальшим їх перерахунком до державного бюджету України на рахунок 0011 код 21080500 "Інші надходження" в УДКСУ у Барському районі, МФО 802015, провести перерахунок та відповідну взаємозвірку, щодо єдиного соціального внеску та повернути зайво сплачені кошти в сумі 3495,35 грн.; забезпечити визначення суми недостачі автомобіля ИЖ - 271501, державний номер 6179 ВИФ та забезпечити її відшкодування винними особами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей" від 22.01.1996 року №116. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями Барська районна державна адміністрація Вінницької області звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції шляхом прийняття нового рішення в частині задоволення позовних вимог про відмову в задоволенні позовних вимог в зазначеній частині, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками державної фінансової інспекції у Вінницькій області проведена ревізія фінансової-господарської діяльності Барської районної державної адміністрації Вінницької області за період з 1 січня 2011 року по 1 червня 2014 року, про що складений акт №08-13/53 від 18 липня 2014 року. За результатами виявлених в ході проведення перевірки порушень позивачем на адресу відповідача направлений лист №02-08-25-15/5898 від 29 липня 2014 року з вимогами про усунення виявлених порушень в термін до 28 серпня 2014 року, серед яких, зокрема:

- стягнути з винних осіб, зайво нараховану та виплачену заробітну плату начальникам відділів з чисельністю штатних посад менше 3 одиниць, в сум 45948,42 грн. з подальшим зарахуванням коштів до державного бюджету та провести перерахунок та відповідну взаємозвірку, щодо повернення зайво сплачених коштів в сумі 16484,26 грн. або зарахувати в рахунок майбутніх платежів;

- стягнути з винних осіб, безпідставно нараховану та виплачену надбавку за класністю водію в сумі 9634,05 грн. з подальшим їх зарахуванням до державного бюджету та провести перерахунок та відповідну взаємозвірку, щодо єдиного соціального внеску та повернення зайво сплачених коштів в сумі 3495,35 грн. або зарахувати в рахунок майбутніх платежів;

- кошти в сумі 3774 грн., отримані за державну реєстрацію фізичних осіб підприємців перерахувати до державного бюджету;

- забезпечити визначення суми недостачі автомобіля ИЖ - 271501, державний номер 61-79 ВИФ та забезпечити її відшкодування винними особами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку визначення розмірів збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей" від 22.01.1996р. №116.

Задовольняючи позовні вимоги в частині суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Барською районною державною адміністрацією Вінницької області вимоги позивача у встановлений строк виконані не були, натомість позивачем надані необхідні докази у підтвердження обґрунтованості частини заявлених позовних вимог.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно Положення про Державну фінансову інспекцію України, затверджене Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011(далі - Положення) Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Відповідно пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ(далі - Закон № 2939-ХІІ), згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Однак судами безпідставно не взято до уваги, що у вимогах викладених у п.п. 2-8 листа-вимоги позивача від 29.07.2014р. №02-08-25-15/5898 йдеться про усунення порушень, виявлених під час ревізії, що вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли хибного висновку стосовно того, що майнові збитки заявлені у спірній вимозі можуть бути стягнуті шляхом пред'явлення позову до підконтрольної установи про зобов'язання виконати таку вимогу з огляду на наступне.

Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 10 лютого 2015 року у справі № 21-632а14, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Враховуючи наведене висновки судів попередніх інстанцій, що заявлені позовні вимоги можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства не відповідають діючому законодавству. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли необґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, тому касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення судів першої і апеляційної інстанції підлягають скасуванню з винесенням постанови про відмову у задоволенні заявленого позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Барської районної державної адміністрації Вінницької області задовольнити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у справі №802/3324/14-а скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову державної фінансової інспекції у Вінницькій області відмовити.

Постанова набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: