Справа № 821/1853/15-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/1853/15-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Авраменка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Служби Безпеки України в Херсонській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування висновку про недоцільність подальшого службового використання від 09.06.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

17.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Служби Безпеки України в Херсонській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування висновку про недоцільність подальшого службового використання від 09.06.2015 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 03.07.2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2.

Не погоджуючись з вказаною постановою Херсонського окружного адміністративного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач вважає, що в даному випадку жодним документом не підтверджується наявність законних підстав для затвердження оскаржуваного ним висновку про недоцільність подальшого службового використання, а сам висновок також є незаконним та підлягає скасуванню.

Позивач вважає, що саме бездіяльність начальника Управління СБУ в Херсонській області по виконанню наказів голови СБУ від 15.01.2014 року та від 06.11.2014 року відносно нього призвела до порушення норм Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, внаслідок чого були вичерпані терміни перебування його у розпорядженні Управління СБУ України в Херсонській області.

Також позивач не погоджується з думкою суду першої інстанції стосовно того, що оскаржуваний висновок не порушує його прав та законних інтересів.

У зв'язку з викладеним ставиться питання про скасування постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 03.07.2015 року та постановлення нової, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що наказом голови Служби Безпеки України від 15.01.2014 року №28-ос полковника ОСОБА_2 по посаді начальника відділу зараховано у розпорядження начальника УСБУ в Херсонській області терміном на 1 місяць згідно із пп. «а» п. 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007 (далі - Положення), звільнивши його з посади начальника 3 відділу (полковник) головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ України в Донецькій області.

Наказом голови Служби Безпеки України від 06.11.2014 року №10/75-ос полковника ОСОБА_2 зараховано у розпорядження начальника УСБУ в Херсонській області терміном з 06.11.2014 року по 06.02.2015 року за пп. «б» п. 48 Положення (у зв'язку з проведенням організаційних заходів), та вирішено вважати ОСОБА_2 таким, що перебував у розпорядженні начальника управління по посаді начальника відділу зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплати та преміювання з 15.01.2014 року.

09.06.2015 року начальником УСБУ в Херсонській області було затверджено висновок про неможливість подальшого службового використання полковника ОСОБА_2, який мотивований відсутністю вакантних рівнозначних посад, на які може бути призначений позивач та його небажанням бути призначеним на інші посади. Вказаний висновок містить також пропозицію щодо звільнення полковника ОСОБА_2 з військової служби в органах Служби Безпеки України.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про визнання протиправними дій по затвердженню висновку про недоцільність подальшого службового використання від 09.06.2015 року та визнання протиправним та скасування цього висновку, ОСОБА_2 посилався на те, що висновок від 09.06.2015 року, як і дії по його затвердженню, є незаконними. Позивач вважає, що посадові особи УСБУ в Херсонській області не вживали заходів для його працевлаштування, та, незважаючи на існуючі в УСБУ в Херсонській області вакантні посади на протязі всього часу його перебування у розпорядженні вказаного регіонального підрозділу органів СБУ, вказували на відсутність вакансій. Також позивач вважає, що фактично бездіяльність начальника УСБУ в Херсонській області щодо виконання наказів голови СБУ № 28-ос від 15.01.2014 року та № 10/75-ос від 06.11.2014 року призвели до порушення норм Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007, внаслідок чого терміни перебування у розпорядженні, визначені чинним законодавством були вичерпані.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне:

П. 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007 (далі Положення) передбачено випадки, за яких допускається зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів).

Цим же пунктом встановлено, що після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні прямого начальника (командира), а також у разі відсутності підстав для дальшого перебування в розпорядженні, він призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби.

Військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження прямих начальників (командирів) наказами по особовому складу начальників, які мають право призначення на ці посади.

Згідно п.п. 4.9, 4.10, 4.13 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби Безпеки України від 14.10.2008 року № 772 зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) - це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Зарахування у розпорядження відповідних начальників (із зазначенням їх конкретних посад) проводиться наказами по особовому складу з обов'язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, їх начальниками в установленому порядку.

Начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов'язані організовувати їх службову діяльність, здійснювати контроль за нею відповідно до вимог військових статутів Збройних Сил України, Положення, інших нормативно-правових актів та несуть відповідальність за дотримання встановлених термінів перебування підлеглих у розпорядженні. Вони зобов'язані своєчасно, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади чи у разі наявності підстав вживати заходів щодо їх звільнення з військової служби.

В свою чергу, відповідно до п. 4.10 Інструкції у разі неможливості призначення військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на рівну посаду він призначається на нижчу посаду (не більше як на один ступінь, а за його бажанням чи згодою згідно з поданим рапортом - на будь-яку іншу нижчу) або підлягає звільненню з військової служби в установленому порядку. Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні (з урахуванням його продовження відповідно до пункту 4.14 цієї Інструкції, але не пізніше ніж через 6 місяців з дня зарахування у розпорядження відповідного начальника) та у разі прийняття з урахуванням вимог чинного законодавства України, якими встановлено додаткові гарантії соціального захисту для окремих категорій осіб, рішення про неможливість подальшого його службового використання в органах, підрозділах, закладах, установах складається (стосовно тих, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, Управлінням роботи з особовим складом) та затверджується їх керівниками (стосовно тих, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, - Головою Служби безпеки України) висновок, який долучається до матеріалів на звільнення військовослужбовця з військової служби.

У зазначеному висновку в обов'язковому порядку зазначаються: біографічні дані військовослужбовця (прізвище, ім'я та по батькові, дата народження, стаж військової служби); остання посада перед зарахуванням у розпорядження з датою призначення на неї; строк останнього перебування в розпорядженні; вжиті заходи щодо подальшого службового використання цього військовослужбовця та посадові особи, які брали участь у цих заходах; результати медичного огляду в разі направлення військовослужбовця до військово-лікарських комісій для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров'я; результати вжитих заходів та висновки щодо подальшого службового використання військовослужбовця.

Таким чином, у висновку зазначаються певні обставини: біографічні дані військовослужбовця, дані про проходження ним служби, перелік вжитих щодо подальшого службового використання цього військовослужбовця заходів і їх результати.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно норм Положення звільнення військовослужбовця зі служби здійснюється в установленому законодавством порядку - шляхом видання наказу по особовому складу начальником (командиром), якому надано право на призначення особи на відповідну посаду, за наявності визначених законодавством підстав.

Слід зазначити, що згідно ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Ч. 2 ст. 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Вказаний принцип також закріплений в частині першій статті 6 КАС України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи із положень статті 17 КАС України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Виходячи з наведеного, до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

В даному випадку, як вірно встановлено судом першої інстанції, сам по собі висновок про неможливість подальшого службового використання не є безпосереднім рішенням уповноваженої особи з питань припинення проходження військової служби.

Наведеними вище положеннями нормативних актів визначено обов'язковість складання висновку та вимог щодо його змісту і не передбачено можливості його оскарження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оскаржуваний висновок не є актом індивідуальної дії, безпосередньо на підставі якого у позивача виникають, змінюються чи припиняються суб'єктивні права та обов'язки, оскільки є лише одним з документів, які досліджуються уповноваженою особою при вирішенні питання про звільнення позивача зі служби чи про залишення його на службі.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що оскаржуваний позивачем висновок, рівно як і дії по його затвердженню уповноваженою на те особою, не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, та враховуючи законодавчо визначене право уповноваженого органу на складення такого висновку та його затвердження, такі дії не можуть вважатись протиправними, як і сам висновок.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 послався на те, що у зв'язку з існуванням оскаржуваного ним висновку про недоцільність подальшого службового використання від 09.06.2015 року посадовими особами УСБУ в Херсонській області створені штучні підстави для його звільнення і не призначення на посаду, а тому стверджує про порушення його прав та законних інтересів.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції стосовно того, що захист прав позивача, які він вважає порушеними, має відбуватись у спосіб оскарження відповідних рішень - наказів про звільнення позивача чи переміщення його по службі, оскарження бездіяльності щодо невиконання визначеного Положенням обов'язку вчинити дії по призначенню його на посаду, а не шляхом звернення до суду із вимогами про визнання протиправними і скасування документів, які не є актами індивідуальної дії - рішеннями суб'єкта владних повноважень, а лише використовуються при прийнятті відповідних рішень.

В ухваленій постанові суд першої інстанції вірно зазначив, що саме під час розгляду спору щодо законності наказу уповноваженої особи з питань проходження публічної служби позивачем судом повинні встановлюватись обставини вжиття відповідними особами і органами заходів з призначення позивача на посаду, наявності підстав для його звільнення чи переміщення або призначення на посаду, дотримання процесуальних і соціальних гарантій позивача на публічну службу, а також надавати їм правову оцінку.

Посилання позивача на те, що оскаржуваний ним висновок є рішенням суб'єкта владних повноважень - актом індивідуальної дії, на підставі якого виникли негативні для нього наслідки, а саме припинення виплати грошового забезпечення є необґрунтованими, з огляду на те, що в ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про те, що припинення грошового забезпечення відбулось на підставі оскаржуваного висновку.

Судом першої інстанції було встановлено, що припинення виплати грошового забезпечення мотивується відповідачем фактом закінчення терміну перебування позивача у розпорядженні.

З огляду на все вище викладене колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

ОСОБА_1