Справа № 2а/1770/4514/2011
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року К/9991/41712/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.

Заїки М.М., Олексієнка М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2012 року по справі № 2а/1771/4514/2011

за позовом Приватного підприємства «Сімпатекс» (далі - ПП «Сімпатекс»)

до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області

(далі - Управління),

Головного управління Державного казначейства України в Рівненській

області

про визнання дій протиправними та зобов'язання повернути надмірно

сплачені страхові внески,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року ПП «Сімпатекс» звернулось до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області, Головного управління Державного казначейства України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання повернути надмірно сплачені страхові внески.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2012 року, позов задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області щодо відмови ПП «Сімпатекс» у поверненні надмірно сплачених страхових внесків в розмір 2217,60 грн., переплата по яких виникла за рахунок отримання 42% від суми єдиного податку сплаченого позивачем 5 січня 2011 року за грудень 2010 року.

Зобов'язано відповідача повернути на розрахунковий рахунок позивача переплату по страховим внесками, яка обліковувалась станом на 20 січня 2011 року та виникла за рахунок отримання Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області 42% від суми єдиного податку.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПП «Сімпатекс» з 4 липня 2006 року зареєстровано як юридична особа, з 5 липня 2006 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області як платник страхових внесків та протягом 2010 року сплачувало єдиний податок.

На підставі платіжного доручення № 8 від 5 січня 2011 року позивачем перераховано 5280 грн. єдиного податку до місцевого бюджету.

Вказані кошти Управлінням Державного казначейства у м. Рівне розподілило наступним чином: 43% - місцевому бюджету, 42% - Пенсійному фонду у м. Рівне, 11% - Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, 4 % - Міському центру зайнятості. Кошти в розмірі 42% з належних Пенсійному Фонду були зараховані на рахунок «інші транзитні рахунки», а 6 січня 2011 року разом з іншими коштами зараховані на рахунок Управління.

В період з 24 по 25 березня 2011 року відповідачем проведено позапланову перевірку ПП «Сімпатекс» з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів за період з 1 вересня 2009 року по 20 січня 2011 року, за результатами якої складено акт №114 від 25 березня 2011 року.

В акті зазначено, що з урахуванням залишку на початок перевірки 3208,23 грн. за платником, сальдо розрахунків по нарахованих, перерахованих сумах страхових внесків до Пенсійного фонду України станом на 20 січня 2011 року становить 2217,60 грн. Переплата по страхових внесках виникла у зв'язку з тим, що платником в січні 2011 року сплачено єдиний податок за грудень в сумі 5280 грн. (платіжне доручення № 8 від 5 січня 2011 року).

Враховуючи такі обставини, позивач 13 вересня 2011 року звернувся із заявою до відповідача, в якій просив повернути переплату за платежами.

Управління листом № 17103/04 від 19 вересня 2011 року повідомило позивачу, що кошти, які надійшли від органів Державного казначейства на рахунки Фонду в результаті розщеплення єдиного податку, не являються страховими внесками, а органи Пенсійного фонду не можуть повертати єдиний податок, який розрахований згідно Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». Частина такого єдиного податку в розмірі 42%, що була перерахована органами Державного казначейства на рахунки Пенсійного фонду, може бути повернута Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області лише на рахунки Державного казначейства і лише на його звернення.

Зважаючи на вказаний лист, позивач 21 вересня 2011 року звернувся до Управління Державного казначейства у м. Рівне із письмовою заявою про повернення єдиного податку, до якої долучив копію платіжного доручення та акт перевірки відповідача.

Головне управління Державного казначейства у Рівненській області листом №04-31/2933 від 30 вересня 2011 року повернуло вказану заяву з додатками без розгляду, роз'яснивши, що повернення єдиного податку здійснюється у відповідності до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України №226 від 10 грудня 2002 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2002 року за №1000/7288 (в редакції наказу №181 від 29 травня 2008 року), тобто лише на підставі висновку органу Державної податкової служби.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що преамбулою Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплату пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України, що формується за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до абзацу тридцять шостого статті 1 Закону № 1058-ІV страхові внески це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

За частинами першою, другою статті 5 цього Закону він регулює відносини, щодо загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; платники страхових внесків, їх права та обов'язки і порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внескам.

У пункті 1 статті 11 Закону №1058-ІV встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

За пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-ІV страхувальниками зазначених осіб є роботодавці, які відповідно до частини першої статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків і зобов'язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 цього ж Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

За змістом статті 18 Закону №1058-ІV страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство; іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно до частини тринадцятої статті 20 Закону №1058-ІV суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду України.

Облік надходжень і витрат коштів Пенсійного фонду України відповідно до частини першої статті 76 Закону № 1058-IV здійснюють виконавчі органи Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663; далі Інструкція) суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (у тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків.

Надалі цей пункт був виключений на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 22 жовтня 2010 року № 25-1.

Згідно з підпунктами 7.1, 7.2 пункту 7 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 січня 2002 року №2-4, порядок повернення платнику сум переплати (страхових внесків) визначається чинним законодавством, зокрема, зайво або помилково внесені суми платежів до Пенсійного фонду України повертаються платнику цих платежів на підставі заяви платника.

Правила цього Порядку діяли до 1 січня 2011 року і після цієї дати втратили чинність. Натомість з того самого дня набрав чинності Порядок зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення помилково сплачених коштів, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 955/18250; далі Порядок зарахування єдиного внеску), правила якого визначали, зокрема, процедуру повернення коштів помилкової або надмірної сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій або інших коштів на відповідний рахунок органу Пенсійного фонду України, відкритий в органах Держказначейства для їх зарахування, відповідно до встановленого розміру єдиного внеску (пункт 4 Порядку зарахування єдиного внеску). Механізм повернення надміру сплачених страхових внесків був аналогічним тому, який діяв до 1 січня 2011 року.

3 липня 1998 року Президент України видав Указ №727/98, яким встановив для визначеного цим актом суб'єктів малого підприємництва правила (спосіб) та механізм сплати окремих видів податків та обов'язкових платежів.

Так, згідно з абзацами четвертим, дев'ятим пункту 3 цього Указу суб'єкти підприємницької діяльності юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця на окремий рахунок відділень Держказначейства, а ці відділення наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України 20%; до місцевого бюджету 23 %; до Пенсійного фонду України 42%; на обов'язкове соціальне страхування 15 % (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення 4%) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а також зумовлених народженням та похованням.

За пунктом 6 Указу №727/98 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема збору на обов'язкове соціальне страхування.

Відповідно до Порядку зарахування, розмежування і обліку єдиного податку суб'єктів малого підприємництва, затвердженого наказом Головного управління Держказначейства від 29 грудня 1998 року №107, суми єдиного податку, сплаченого платником цього платежу, зараховуються на окремий рахунок, відкритий на ім'я органу Держказначейства, за балансовим рахунком «Кошти Державного бюджету цільового характеру», обробляються і реєструються.

За пунктом 5 цього Порядку суми єдиного податку суб'єктів малого підприємництва між державним бюджетом, місцевим бюджетом, Пенсійним фондом України, Фондом соціального страхування у співвідношенні, встановленому Указом № 727/98, розмежовуються, записуються у відповідних відомостях і згідно з платіжними дорученням перераховуються, зокрема, до Пенсійного фонду України на його рахунки.

У постанові Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року №

507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727» (була чинною на час виникнення спірних відносин) щодо відсоткового розподілу сум єдиного податку зазначено, що суб'єкт малого підприємництва сплачує, зокрема, 57% нарахованого єдиного податку на рахунки органів Пенсійного фонду України як частину суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (пункт 6).

Нормативний підхід до розуміння положень Указу № 727/98 у взаємозв'язку із нормативно-правовим регулюванням відносин, пов'язаних зі сплатою, обліком, зарахуванням страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, повернення зайво сплачених сум внесків, доводить, що Указ №727/98 не встановлює і не скасовує встановлені види податків або загальнообов'язкових внесків, зборів (обов'язкових платежів), не змінює їх вид, цільове призначення чи правову природу. Нормами цього Указу запроваджувався особливий спосіб (механізм) сплати окремих видів податків та обов'язкових платежів, у тому числі і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суть якого полягає в заміні сплати окремих податків і зборів, встановлених законодавством, на сплату одного платежу, названого єдиним податком, у порядку та на умовах, визначених цим Указом.

Слід також зазначити, що положення Указу №727/98 не мали пріоритету в регулюванні відносин сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

В даному випадку, суди встановили, що станом на 20 січня 2011 року за позивачем як платником єдиного податку відповідно до Указу № 727/98 рахується переплата по обов'язкових страхових платежах, перерахованих Держказначейством на рахунок Пенсійного фонду України, в сумі 2217,60 грн., що підтверджується актом позапланової перевірки № 114 від 25 березня 2011 року.

Отже, системний аналіз зазначених норм законодавства, їхньої суті та правової природи в контексті конкретних та подібних до них обставин дає підстави дійти висновку, що суми страхового внеску, які відповідно до Указу №727/98 в межах (рамках) єдиного податку сплачені на окремий рахунок відділення Держказначейства, частина якого цим відділенням була перерахована на рахунки органу Пенсійного фонду України і облікована ним як страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, незважаючи на форму і спосіб (механізм) їх сплати не змінюють свого змісту та правової природи, а отже, до них має застосуватися правове регулювання, встановлене у Законі № 1058-ІV.

Якщо суб'єкт підприємницької діяльності юридична особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, в межах єдиного податку, або одночасно відповідно до Указу №727/98 та Закону № 1058-ІV, або за інших подібних обставин сплатить зайву (переплатить) частину сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів Пенсійного фонду України і зараховується в рахунок сплати страхових платежів, повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків здійснюється на підставі положень частини тринадцятої статті 20 Закону № 1058-ІV та нормативно-правових актів, які регулювали порядок (механізм) повернення цих сум на час виникнення переплати.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 4 листопада 2014 року № 21-311а14, від 20 січня 2015 року №21-402а14 та від 10 лютого 2015 року.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Таким чином, ухвалені по справі судові рішення є законними і обґрунтованими, а зазначена в касаційній скарзі позиція Управління не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Заїка М.М.

Олексієнко М.М.