Справа № 2а-1259/09
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2011-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2011 р. < Текст >Справа № 89393/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Шавеля Р.М., Ліщинського А.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та ОСОБА_1»яни Анатоліївни на постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 27 жовтня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1»яни Анатоліївни до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 серпня 2009 року, Шевченківським районним судом м.Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1»яни Анатоліївни до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій відповідача, стягнення недоплаченої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 8220,84 грн., три відсотки річних 430,58 грн., компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати 3501,12 грн..

Позовні вимоги ОСОБА_1»яни Анатоліївни обґрунтовано тим, що згідно ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» їй, як матері малолітньої дитини, що здійснює догляд за дитиною, повинна надаватися допомога в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, однак виплату такої відповідачем здійснено в меншому обсязі.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 27 жовтня 2009 року позов задоволено. Постановлено визнати протиправною бездіяльність Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в частині невиконання рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року. Зобовязано Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2»яні Анатоліївні недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.09.2007 року по 31.12.2007 року та зобовязати нараховувати та виплачувати в подальшому дані кошти у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

В обґрунтування зазначеної постанови вказано, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію положень ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» на 2007 рік, якою передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, однак рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано неконституційними положення п. 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими зупинено дію ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Шевченківським відділом соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради вказано, що ч. 2 ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть на себе зобовязання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань.

Апеляційну скаргу також подано позивачем, ОСОБА_3»яною Анатоліївною, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вказаної вимог, зазначено, що виплата допомоги в 2008 році проводиться в розмірі, передбаченому п.23 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року, однак як підтверджено рішенням Конституційного Суду України від 27.11.2008 року №26-рп/2008 законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав та свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1»яни Анатоліївни слід відмовити, апеляційну скаргу Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, а постанову суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4»яна Анатоліївна, є матірю малолітнього ОСОБА_5, дата народження якого 14 червня 2007 року (А. с.6).

З довідки Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 902 вбачається, що позивачу призначено допомогу по догляду за дитиною до 3-х річного віку з вересня 2007 року як застрахованій особі (А. с. 8).

Згідно Конституції України та Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» позивача наділено державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання допомоги по догляду за дитиною. Наділивши осіб зазначеною соціальною гарантією, держава, таким чином, взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які мають дітей віком до трьох років. Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист громадян України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти.

З 01.01.2007 року, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2007 р. № 32 «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» та наказу Міністерства праці та соціальної політики від 06.12.2006 року № 453 «Про передачу функцій призначення та виплати допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку застрахованим особам від страхувальників та робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його відділень органам праці та соціального захисту населення» повноваження робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його відділень з призначення та виплати допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, які передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» передані органам праці та соціального захисту населення.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року) встановлено, що така допомога надається щомісяця з дня надання відпустки для догляду за дитиною по день її закінчення, але не більше як по день досягнення дитиною трирічного віку включно.

Колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Однак, Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» при визначенні розміру допомоги не визначено відповідно до якого прожиткового мінімуму визначається розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зважаючи на обумовлене, виходячи з положень ч. 7 ст. 9 КАС України, на думку колегії суддів, слід застосовувати закон, що регулює подібні правовідносини, а саме ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» (в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року), відповідно до якої, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину, незалежно від кількості народжених (усиновлених, взятих під опіку) дітей у сімї, по догляду за якими надається допомога.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач, протягом 2007 року, отримував щомісячну грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, передбаченому Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано неконституційними положення п. 7 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими зупинено дію ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Зважаючи на те, що зупинення дії законів є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб, то втрата чинності нормативно-правовим актом, яким відбулося зупинення дії певного закону, за правовими наслідками є поновленням дії цього закону, а відповідно і поновленням прав та обов'язків осіб, які є учасниками правовідносин, що є предметом регулювання такого закону.

Згідно вимог ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить: з 01 січня 2007 року 434 грн., з 01 квітня 2007 року 463 грн., з 01 жовтня 2007 року 470 грн. Отже, відповідачу слід провести перерахунок та виплатити на користь позивача допомогу в розмірі, визначеному ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Частиною 3 статті 8 КАС України, фізичним та юридичним особам для захисту порушених прав гарантується звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є покладення обовязку на відповідача провести належне нарахування та виплату державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі визначеному ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та проведених виплат, що, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Водночас ст. 99 КАС України (у редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України України (у редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів вважає безпідставним та необгрунтованим висновок суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення до суду з поважних причин, оскільки будь-які вагомі аргументи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду у матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем порушено питання про стягнення щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007 року, а до суду, за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів, позивач звернувся лише у серпні 2009 року, тобто ним пропущено строки звернення до адміністративного суду.

Оскільки відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду, передбачених ст. 100 КАС України (у редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції), колегія суддів, встановивши факт порушення права позивача на отримання щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з пропущенням позивачем строку зверенення до адміністративного суду.

Щодо позовних вимог про стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2008-2009 року, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років в наступних розмірах: з 01 січня 526 грн., з 01 квітня 538 грн., з 01 липня 540 грн., а згідно пункту 23 цього Закону, підпункт 8 пункту 8 з розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» викладено у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 01 січня 2008 року 50%, з 01 січня 2009 року 75%, з 01 січня 2010 року 100% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців».

Саме тому, у 2008 та 2009 роках, нарахування та виплата вказаної допомоги здійснювались відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та положень Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності», якими визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн., і дане положення рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 року не було визнано неконституційним.

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини доходу за період недоплати, оскільки нарахування позивачу сум, з яких здійснено обрахунок втрати частини доходу, відповідачем не проводилось.

Позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних задоволенню не підлягають з огляду на наступне. У відповідності до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України вказує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання відповідача на положення статті 22 Цивільного кодексу України не відповідають дійсності, оскільки правовідносини щодо виплати позивачу допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не є ні цивільними правовідносинами, ні цивільно-правовим зобовязанням по своїй суті, а тому під дію статті 625 Цивільного кодексу України не підпадають.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що відповідно до вимог ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні в справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26).

Відтак, на думку колегії суддів, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, привело суд першої інстанції до хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову, який не відповідає обставинам справи.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради її спростовують.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1»яни Анатоліївни відмовити.

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 27 жовтня 2009 року в справі № 2а-1259/09/1328 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1»яни Анатоліївни до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача про стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: С.П. Нос

Судді: Р.М. Шавель

ОСОБА_6