Справа № 804/4839/15
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2015 р. Справа № 804/4839/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про скасування рішення, -
06.04.2015 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - відповідач, РС ДМУЮ) про скасування рішення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення відповідача про реєстрацію прав та їх обтяжень НОМЕР_1 від 25.07.2014 на ім'я ОСОБА_2 є протиправним за відсутності встановлених законом підстав для реєстрації прав на нерухомість.
Ухвалою суду від 08.04.2015 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Ухвалою суду від 12.05.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2.
У зв'язку з відсутністю поштових повідомлень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, які повинні були повернутися на адресу суду, розгляд справи неодноразово відкладався.
Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження.
Третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи. З клопотанням про відкладення розгляду справи або розгляду без участі до суду не зверталася.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, у порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
На підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1038, укладеного між ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, та ОСОБА_1 остання набула право власності на квартиру НОМЕР_2, розташовану в будинку АДРЕСА_1
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2014 у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання права власності та визнання недійсною реєстрації за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, визнано недійсним запис реєстрації та право власності за ОСОБА_1

Відповідно до рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень НОМЕР_1 від 25.07.2014 на ім'я ОСОБА_2 стосовно квартири, розташованої в АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи , підставою для державної реєстрації права власності стали судове рішення Бабушкіського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2014, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 та додаткове заочне рішення Бабушкіського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2014 яким зобов'язано усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_1 звільнити її шляхом виселення.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Порядок проведення державної реєстрації права власності передбачений Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Статтею 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав проводиться у чітко встановленому порядку, а саме: облік заяви про державну реєстрацію речових прав; прийняття і перевірка документів, поданих для державної реєстрації речових прав; установлення відсутності підстав для відмови в державній реєстрації речових прав; державна реєстрація речових прав або відмова в такій реєстрації прав та внесення даних до Державного реєстру прав; присвоєння кадастрового номера об'єкту нерухомого майна; видача документів, що підтверджують зареєстроване речове право.

Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об'єкту нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" однією із підстав для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Згідно з Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 18 лютого 2002р. за №157/6445, (пункт 1.3.) державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Заява про державну реєстрацію прав подається реєстратору того БТІ, яке здійснює свою діяльність відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій розташований об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлюючі документи, їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2001 р. №7/5.

Згідно з пунктом 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1)обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2)повноважень заявника;

3)відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4)наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Також приписами частини 4 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх І відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для проведення державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2014 із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № НОМЕР_3 на квартиру АДРЕСА_1 звернувся ОСОБА_2.

Розглянувши надані документи державний реєстратор встановив, що заявником було надано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2014 у справі №200/17647/13-ц, згідно з яким за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2014 року у справі № 200/17647/13-ц, якою зобов'язано усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_1 звільнити її шляхом виселення.

Як вбачається з наданого до суду копії рішення на ньому міститься відповідна позначка, що воно набрало законної сили, відтак, суд звертає увагу на те, що під час розгляду заяви реєстратором було встановлено, що заявлені права і подані документи відповідають вимогам законодавства, а також відсутні суперечності між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Враховуючи викладене, державний реєстратор, приймаючи рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень діяв відповідно до вимог чинного законодавства, фактично виконував рішення суду, не знав та не міг знати, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2014 у справі №200/17647/13-ц, згідно з яким за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2014 року у справі №200/17647/13-ц не набрали законної сили, оскільки ОСОБА_1 будучи відповідачем по справі отримала копії вказаних судових рішень лише восени 2014 року, так як раніше про наявність відповідних рішень навіть не здогадувалась, про судовий розгляд вказаних справ не повідомлялась.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у 2014 році оскаржила вказані рішення до суду, в результаті чого прийнято ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №200/17647/13-ц від 31.10.2014, якою заочне рішення від 16.01.2014 у цивільній справі №200/17647/13-ц скасовано; ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №200/17647/13-ц від 14.11.2014, якою додаткове заочне рішення від 06.06.2014 у цивільній справі №200/17647/13-ц скасовано; ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №200/17647/13-ц від 08.12.2014, якою позовну заяву у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання права власності та визнання недійсною реєстрації та виселення - залишено без розгляду.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що державний реєстратор вніс запис у реєстр на підставі рішень суду, що не набрали законної сили та які взагалі скасовані. Тому рішення державного реєстратора в особі посадової особи реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про реєстрацію прав та їх обтяжень НОМЕР_1 від 25.07.2014 на ім'я ОСОБА_2 стосовно квартири АДРЕСА_1 можна вважати недійсним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, враховуючи той факт, що відповідач проти позовних вимог не заперечував за умови наявності у позивача оригіналів рішень суду, якими скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2014 у справі №200/17647/13-ц, згідно з яким за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2014 у справі №200/17647/13- ц суд вважає, що оскаржуване рішення державного реєстратора в особі посадової особи реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про реєстрацію прав та їх обтяжень НОМЕР_1 від 25.07.2014 на ім'я ОСОБА_2 стосовно квартири АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Також суд вважає за необхідне, відповідно до вимог статті 94 КАС України, присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 73, 08 грн.

Керуючись ст.ст.71 -72, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора в особі посадової особи реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про реєстрацію прав та їх обтяжень НОМЕР_1 від 25.07.2014 на ім'я ОСОБА_2 стосовно квартири АДРЕСА_1.

Присуди з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73, 08 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 06.07.2015 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді О.В. Маковська О.В. Маковська В.В. Кухар