Справа № 826/20905/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Міністерства соціальної політики України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства праці та соціальної політики України та, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с. 35) просив визнати лист-відмову від 14.08.2014 на запит позивача від 11.08.2014 протиправною.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2015 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень порушено вимоги щодо обґрунтованості прийнятого рішення про відмову у наданні запитуваної публічної інформації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 звернувся 11.08.2014 до Міністерства соціальної політики України з запитом на отримання публічної інформації - надання копії наказу Міністерства соціальної політики України "Про результати здійснення перевірок виконання вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо правильності визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, надання пільг та компенсаційних виплат органами праці та соціального захисту населення потягом 2010 р." № 404 від 23.12.2010 (а.с. 8).

Згідно відповіді Міністерства соціальної політики України № 690/20/132-14 від 14.08.2014 заявника повідомлено про те, що запитуваний акт Міністерства соціальної політики України містить службову інформацію, яка відповідно до ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" має обмежений доступ.

Запитуваний наказ надано заявнику лише в січні 2015 листом № 15/20/132-15 від 14.01.2015 (а.с. 16) після втручання офісу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та після звернення позивача з позовом до суду.

Незважаючи на отримання запитуваної копії наказу Міністерства соціальної політики України № 404 від 23.12.2010, позивач підтримав позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови у наданні запитуваної інформації.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.ст.19, 20 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частина перша статті 22 вказаного Закону передбачає, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

При цьому за приписами норми ч. 5 цієї статті Закону № 2939-VI відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі, з урахуванням вимог ч. 4 цієї статті (а саме така відмова має обов'язково містити відомості про: прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис).

Відповідно до статті 19 Закону «Про доступ до публічної інформації» запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно частини сьомої ст. 6 Закону України, № 2939-VI від 13.01.2011 "Про доступ до публічної інформації" обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Так, колегія суддів вважає, що з тексту відповіді від 14.08.2014 вбачається, що рішення про відмову заявнику у наданні запитуваної інформації в цілому приймалося Міністерством соціальної політики України фактично без дослідження змісту запитуваної публічної інформації (наказу Міністерства соціальної політики України № 404 від 23.12.2010) та здійснення кваліфікації її за видами, та без врахуванням вимог частини сьомої ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Суду апеляційної інстанції, апелянтом також не доведено, що запитувана позивачем службова інформація є інформацією з обмеженим доступом (в т.ч. з посиланням на відповідні пункти, оскільки містить в сукупності вимоги передбачені ст. 6, а саме: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя), розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що розголошення такої інформації могло призвести до неоднозначного сприйняття з боку зазначеної категорії осіб, та напруження серед верств населення, не підкріплено жодними доказами. Крім того, дана інформація не доводилась до відома позивача в листі № 690/20/132-14 від 14.08.2014.

Згідно частини третьої ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Вищевикладене свідчить про порушення відповідачем як суб'єктом владних повноважень вимог щодо обґрунтованості прийнятого рішення про відмову у наданні запитуваної публічної інформації.

За таких обставин, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства соціальної політики України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 13.08.2015.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Безименна Н.В.

Аліменко В.О.