Справа № 2а-1997/09/0970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2011 р. Справа № 4499/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Ліщинського А. М., Шавеля Р. М.,

при секретарі судового засідання Зубач Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 липня 2009 року, Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську від 13 травня 2009 року № /0 та № /0.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що позивач перебував на єдиному податку весь 2007 рік і сплачував його. Свідоцтво про право на застосування спрощеної системи оподаткування у 2007 році незаконним не визнано.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що якщо в підприємця субєкта спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, протягом звітного року обсяг виручки перевищить визначений ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 727/98 від 03 липня 1998 року граничний рівень 500 000 грн., то такий підприємець повинен на підставі п. п. 4.2.8 п.4.2 ст. 4, п. 8.1.3 п. 8.1 ст. 8 та ст. ст. 18, 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» включити цю суму перевищення до складу загального річного оподатковуваного доходу та сплатити з неї податок з доходів фізичних осіб за ставкою встановленою п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Однак, підприємець з IV кварталу 2006 року не перейшов на загальну систему оподаткування, що є порушенням ст. 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 727/98 від 03 липня 1998 року. Крім того, позивач отримавши в III кварталі 2006 року обсяг виручки, який перевищує визначений ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 727/98 від 03 липня 1998 року граничний рівень 500000 грн., повинен був перейти на загальну систему та з жовтня 2006 року зобов'язаний був зареєструватися платником ПДВ і відповідно задекларувати відповідні суми ПДВ.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не застосовано норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, а саме ст. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 727/98 від 03 липня 1998 року, якою визначено, що субєкт підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обовязкових платежів): податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що Державною податкової інспекцією в м. Івано-Франківську проведено планову виїзну комплексну документальну перевірку діяльності підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року.

За результатами перевірки складено акт № 5356/17-3/НОМЕР_1 від 28.04.2009 року. В акті зафіксовано порушення позивачем вимог пп. 4.2.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами», ст. ст. 13-14 декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4, п. 8.1 ст. 8, ст. ст. 18, 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, пп. 7.2.8 п.7.2, пп. 7.3.1 п.7.3, 7.4.5, пп. 7.7.1, пп. 7.8.1 м п. 7.8 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість». На підставі вказаного акту відповідачем оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_2 від 14.05.2009 року донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 4736,69 грн., а оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_3 від 14.05.2009 року донараховано податку на додану вартість в сумі 191 638 грн.

Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 року запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, пункт перший статті 1 якого надає фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно з положенням пункту 4 статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 року під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) (стаття 5).

З огляду на викладене позивач, отримавши на власний розрахунковий рахунок суму, яка перевищує дозволений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 року розмір виручки, а саме 500 000 грн., повинен був перейти на загальну систему оподаткування.

Колегія суддів вважає, що надаючи оцінку обставинам у даній справі, судом першої інстанції вірно враховано, що наявність хоча б однієї з таких підстав як: загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що перевищує допустимий розмір для платників єдиного податку; здійснення операцій або укладання угод на суму, що перевищує допустимий розмір для підприємців - платників єдиного податку; перевищення обсягу виручки, максимально встановленого для платників єдиного податку; недотримання форми розрахунків передбачають перереєстрацію платника єдиного податку платником податків на загальних підставах. Недотримання строків такої перереєстрації тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську від 13 травня 2009 року № /0 та № /0 відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись, ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року в справі № 2а-1997/09/0970 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: А. М. Ліщинський

ОСОБА_2

Ухвалу складено в повному обсязі 01 березня 2011 року