Справа № 826/7696/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2015 року 09:26 № 826/7696/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - Перепелиці А.В.,

представника відповідача - Павліченко К.В.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Праус» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство "Укрнафта" до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Праус» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що наведеними у акті перевірки висновками не спростовується дійсність та належність оформлення усіх первинних документів як з придбання, так і щодо зберігання, транспортування, придбаних у ТОВ «Праус» нафтопродуктів до АЗС ПАТ «Укрнафта», а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню як протиправне.

В позовній заяві позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.02.2015 р. №.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Праус» анульовано 23.09.2014 р., на підставі якого сформовано податковий кредит по придбанню бензину автомобільного підвищеної якості А-92, А-95 класу С і Д в сумі ПДВ 142698,8 тис. грн. від ТОВ «Вуглестіл Нью» () (свідоцтво ПДВ анульовано 01.08.2014 р.), яким в свою чергу сформовано податковий кредит по придбанню бензину автомобільного підвищеної якості А-92, А-95 класу С і Д на суму ПДВ 136341,6 тис. грн. від ТОВ «Інвестпромсейл Нью» (), яким в свою чергу сформовано податковий кредит по придбанню будівельно-монтажних робіт на суму ПДВ - 236390,7 тис. грн. від ПАТ «Експотрейд Нью» (постанова від 08.01.2015 р. №42293521 про визнання банкрутом), а відтак по всьому ланцюгу формування податкового кредиту за даними податкових декларацій, перевіркою не встановлено формування податкового кредиту у зв'язку з імпортом товарно-матеріальних цінностей.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд дійшов висновків про наступне.

На підставі направлення від 24.12.14 р. №73, №74, виданого Міжрегіональним головним управлінням Державної фіскальної служби - Центральним офісом з обслуговування великих платників, згідно із пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, пп.78.1.11 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та відповідного наказу МГУ ДФС - ЦО з обслуговування ВП від 24.12.14 р. №97, постанови старшого слідчого з особливо важливих Слідчого управління фінансових розслідувань, МГУ Міндоходів - Центрального офісу з ОВП, капітана податкової про призначення документальної позапланової перевірки ПАТ «Укрнафта» () з питань своєчасності, правильності, повноти нарахування та сплати податків при взаємовідносинах з ТОВ «Праус» () за період з 01.07.13 р. по 31.07.14 р. проведено відповідну перевірку, за результатами якої складено акт перевірки №5/28-10-41-20/00135390 від 06.02.2015 р.

Перевіркою встановлено наступні порушення ПАТ «Укрнафта» пп. «а» п.198.1, п. 198.2, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, занижено ПД до сплати на загальну суму 67774118 грн., у тому числі: серпень 2013 р. у сумі 67774118 грн.

На підставі акта перевірки №5/28-10-41-20/00135390 від 06.02.2015 р. та виявлених порушень податковим органом прийнято: податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість у сумі 67774118,00 грн. за основним платежем та 16943529,50 грн. - за штрафними санкціями.

За результатами адміністративного оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення останнє залишене без змін.

Незгода позивача прийнятим податковим органом податковим повідомленням-рішенням зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено контролюючим органом під час проведення перевірки, між публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Праус» (продавець) укладено 01.08.2013 р. договір купівлі-продажу №57/08-КП, предметом якого є купівлі-продаж нафтопродуктів.

Відповідно до п. 1.2 даного договору продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити нафтопродукти, надалі по договору - товар.

Пунктом 3.1 договору визначено умови поставки товару: EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належить ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС-2010). Строк поставки - серпень 2013 р.

Згідно п. 4.1 договору, покупець зобов'язаний провести оплату на товар в розмірі 100% вартості товару, що визначена в акті (актах) приймання-передачі товару чи видатковій (видаткових) накладній, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 4 місяців з дати підписання акту (актів) приймання-передачі товару чи видаткової (видаткових) накладної.

Порядок приймання товару визначений п. 6 договору, згідно якого приймання-передача товару по кількості і якості здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго, Мінтрансзв'язку, Мінекономіки, Держспоживстандарту України №281/171/578/155 від 20.05.08 р., відповідно до чинного законодавства України, а також умов цього договору, додатків, специфікацій до нього.

Крім того, господарські відносини у серпні 2013 р. між ПАТ «Укрнафта» та постачальником нафтопродуктів ТОВ «Праус» здійснювались на підставі договорів купівлі-продажу №58/08-КП від 01.08.2013 р., №29/08-КП від 01.08.2013 р., №60/08-КП від 01.08.2013 р., №61/08-КП від 01.08.2013 р., №62/08-КП від 01.08.2013 р., №63/08-КП від 01.08.2013 р., №64/08-КП від 01.08.2013 р., №65/08-КП від 01.08.2013 р., які є аналогічними вищенаведеному договору №57/08-КП від 01.08.2013 р.

На виконання умов зазначених договорів ПАТ «Укрнафта» отримано від ТОВ «Праус» акти приймання-передачі та податкові накладні на поставку нафтопродуктів, згідно яких продавець передав, а покупець прийняв бензин автомобільний підвищеної якості А-92, А-95 класу С і Д протягом серпня 2013 р. (на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належить ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів).

Сплата позивачем вартості придбаних нафтопродуктів підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Суму податку на додану вартість в розмірі 67774118 грн. за отриманими від ТОВ «Праус» податковими накладними будо включено до податкового кредиту за серпень 2013 року та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість і даним декларації з ПДВ за серпень 2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, придбаний ПАТ «Укрнафта» у ТОВ «Праус» на підставі договорів купівлі-продажу товар був переданий ПАТ «Укрнафта» на зберігання ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», що підтверджується: договором №1013-3007-01 від 30.07.2013 р., актом №01/08 приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання від 31.08.2013 р., актом №10/08 приймання-передачі нафтопродуктів зі зберігання від 31.08.2013 р., актом наданих послуг №02-08 від 31.08.2013 р. та виписаною на його підставі податковою накладною №132 від 31.08.2013 р.

Відповідно до п.1.1 договору №1013-3007-01 від 30.07.2013 р. його предметом є надання послуг по зберіганню нафтопродуктів.

Приймання-передача нафтопродуктів по кількості та якості здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496.

Як повідомив позивач, причиною зазначення дати акта №01/08 приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання від 31.08.2013 р., що співпадає з датою акта №10/08 приймання-передачі нафтопродуктів зі зберігання від 31.08.2013 р. слугувало те, що відповідно до абз. 2 п. 3.5 договору №1013-3007-01/1493-Р від 30.07.2013 р. у випадку, якщо нафтопродукти передаються на зберігання і повертаються зі зберігання протягом одного календарного місяця, то незалежно від дати приймання/повернення на/із зберігання вартість зберігання розраховується як на один календарний місяць. Тобто, акти приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання, як і акти приймання-передачі (повернення) нафтопродуктів зі зберігання складаються на підставі фактичних даних про обсяги нафтопродуктів, переданих на/повернутих зі зберігання протягом календарного місяця.

При цьому, фактичні обсяги нафтопродуктів, переданих зі зберігання визначаються на підставі товаро-транспортних накладних, якими оформлялось вивезення нафтопродуктів із місць їх фактичного зберігання до тих пунктів призначення, які були визначені в заявках ПАТ «Укрнафта», наданих для ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» як експедитору згідно з договором №29/УЗВ-13-04-10/955-Р від 26.04.2013 р.

Крім того, умовами зазначеного договору передбачено, що експедитор бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок клієнта надати послуги по організації та забезпеченню перевезення вантажів автомобільним і/або залізничним транспортом згідно з заявками на перевезення. На виконання взятих на себе зобов'язань ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» залучено п'ятнадцять автотранспортних підприємств, що підтверджується звітом експедитора №1 за серпень 2013 р. до акту №8 від 31.08.2013 р.

В матеріалах справи наявні копії товаро-транспортних накладних, що підтверджують операції з транспортування нафтопродуктів та оформлення такого перевезення.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.27. п.14.1. ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп.139.1.9. п.139.1. ст.139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та нарахування податку.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

У відповідності до ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п.200.1. ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

П. 200.2 ст. 200 ПК України встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3. ст.200 ПК України).

Відповідно до п.201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

При цьому, суд зазначає, що надані до суду податкові накладні мають всі обов'язкові реквізити, визначені у п.201.1. ст.201 ПК України.

Суд також зазначає, що податковий кредит позивача за період, що перевірявся, сформований на підставі податкових накладних отриманих від контрагента, який був на момент їх видачі зареєстровані у встановленому податковим законодавством, як платник податку на додану вартість і йому відповідно до законодавства надано право на видачу податкових накладних.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є достовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірним.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за недостовірні відомості про них, які можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України доводи податкового органу про недійсність правочину, що суперечить інтересам держави, повинні бути доведені рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідачем не надано до суду доказів щодо недійсності правочинів між позивачем та його контрагентом. (Ухвала ВАСУ від 09.07.13 р. справа №К/9991/67466/12).

Частинами 1-3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Пунктом 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 січня 2014 року N 10 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), визначено, що Податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена в цьому пункті.

Відповідно до п.8 зазначеного Порядку, податкова накладна є підставою для віднесення до податкового кредиту витрат зі сплати податку на додану вартість у покупця, зареєстрованого як платник податку.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з контрагентом, який на момент здійснення господарських операцій був належним чином зареєстрований як платник податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентом первинними документами, зокрема, податковими та видатковими накладними, а відтак позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит та включення відповідних витрат до складу валових витрат підприємства.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. В акті перевірки не допускається відображення необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання.

Суд також враховує положення інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, яким визначено, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Згідно пп.21.1.1. п.21.1. ст.21 Кодексу посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача не надав суду належних доказів, які б підтверджували правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст.94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.02.2015 р. №.

Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь публічного акціонерного товариства «Укрнафта» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 04.08.2015 р.

Суддя Є.В. Аблов