Справа № 1319/1217/12 2а/1319/135/12
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2012-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2012 р. Справа № 95745/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Дяковича В. П., Клюби В. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 09 квітня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання призначити пенсію,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2012 року Сихівським районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо призначення та виплати пенсії за віком з 19 жовтня 2011 року; зобовязання відповідача призначити і виплачувати пенсію за віком починаючи з 19 жовтня 2011 року на підставах визначених законодавством, з урахуванням норм, що діють на момент досягнення позивачами пенсійного віку, довічно, у урахуванням індексу інфляції на визначений рахунок у банку; допущення негайного виконання постанови суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, з одноразовою виплатою заборгованості за період з 19 жовтня 2011 року по день винесення рішення; покладення обовязку щодо забезпечення виконання рішення на начальника Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова; зобовязання відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення (з урахуванням уточнень позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року оголошені неконституційними норми пенсійного законодавства, що встановлювали, всупереч ст. 24 Конституції України, обмеження у виплаті пенсій за ознакою місця проживання пенсіонера.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 09 квітня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що обов'язковою умовою для призначення пенсії, у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є подання до відповідно районного управління Пенсійного фонду України заяви про призначення пенсії з переліком документів, які посвідчують місце проживання (реєстрації) особи та її приналежність до відповідного району, а тому за відсутності вказаних документів відповідачем відмовлено позивачам у призначені пенсії. При цьому позивачами не обґрунтовано підставність їх звернення саме до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова за призначенням пенсії, оскільки такі на території Франківського району м. Львова не зареєстровані та місця проживання не мають.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»не містить застережень щодо постійного проживання на території України, як однієї з умов для виплати пенсії. Стаття 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»допускає перерахунок пенсії на банківський рахунок пенсіонера. Відповідно до рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Позивач громадянин України ОСОБА_1 народився 19 липня 1947 року, з 18.09.1996р. постійно проживає в Ізраїлі, де досяг пенсійного віку 19.07.2007 року.

Позивач громадянка України ОСОБА_2 народилась 02 жовтня 1947 року, з 18.09.1996р. постійно проживає в Ізраїлі, де досягла пенсійного віку 02.10.2002 року.

19 жовтня 2011 року позивачі звернулись до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова із індивідуальними заявами про призначення пенсії за віком до яких долучено копії закордонних паспортів, нотаріально завірені копії трудових книжок та довідки про заробітну плату.

Листами Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова № 19942/03-20 від 08.11.2011 р., № 19943/03-20 від 08.11.2011 р., № 860-К/8 від 15.12.2011 р., № 861-К/8 від 15.12.2011 р. позивачам відмовлено у призначені пенсії.

Відмову відповідача мотивовано неукладенням міжнародного договору з питань соціального (пенсійного) забезпечення з державою Ізраїль, а також недотриманням позивачами вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846.

Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову суд апеляційної інстанції вважає невірними з наступних міркувань.

В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (Статті 1, 3 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 2 ст. 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно із ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 25 Конституції України визначено, що Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною 17 липня 1997 року, визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, суд апеляційної приходить до висновку, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Правовідносини, які виникають в процесі реалізації зобовязань держави щодо реалізації права особи на соціальний захист будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав і свобод, закріплених у конституції та інших актах.

Європейським Судом з прав Людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) зазначено, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою.

Звідси, неврегульованість національним законодавством питання реалізації гарантованого Конституцією України права, не є перешкодою для реалізації такого права особами на яких таке право розповсюджується.

Порядок нарахування та виплати пенсій встановлено Законами України «Про пенсійне забезпечення»та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Умови призначення пенсії за віком визначено ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»- досягнення відповідного віку та наявність страхового стажу.

Позивачі таким вимогам відповідають, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно із ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до положень указу Президента України «Про Положення про Пенсійний фонд України»№ 384/2011 від 06 квітня 2011 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України»№ 1261 від 24 жовтня 2007 року, призначення та перерахунок розміру пенсії належить до компетенції територіальних органів Пенсійного фонду України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Позивачі до моменту виїзду на постійне проживання за кордон проживали ІНФОРМАЦІЯ_1 (зараз ОСОБА_3).

Заяви про призначення пенсії позивачами подано через представника до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова.

Враховуючи, що позивачі постійно проживають за межами України, суд апеляційної інстанції вважає правомірним звернення останніх до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання до моменту виїзду з України

Згідно з п. 4 Порядку звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до п. 7 Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: а) довідка податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера заявнику або документ про його відсутність.; б) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637; в) довідка про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу до 01.07.2000, а починаючи з 01.07.2000 індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2, додатком 3; г) документи про місце проживання (реєстрації) особи; ґ) документи, які засвідчують особливий статус особи.

У заявах позивачів про призначення пенсії за віком вказано, що ідентифікаційний номер останнім не присвоювався та комерційною діяльністю в Україні вони не займаються.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»(чинного на момент виникнення спірних правовідносин) до Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які: постійно проживають в Україні, мають об'єкти оподаткування, передбачені чинним законодавством, і зобов'язані сплачувати податки та інші обов'язкові платежі; не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до чинного законодавства зобов'язані сплачувати податки в Україні.

Тобто відсутність ідентифікаційного номеру у позивачів не суперечить вищевказаній правовій нормі та зумовлена постійним проживанням останніх за межами України, а також відсутністю обовязку сплачувати податки в Україні.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Позивачами подано відповідачу оригінали трудових книжок та їх нотаріально засвідчені копії, а також оригінали та нотаріально засвідчені копії довідок про заробітну плату.

Крім того, подано копії паспортів громадян України для виїзду за кордон, в яких наявні відмітки уповноваженого органу про місце проживання позивачів.

Пунктом 16 Порядку визначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з п. 30 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство»паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що підтверджує громадянство України.

Враховуючи, територіальну віддаленість місця проживання позивачів від уповноваженого органу Пенсійного фонду України, останніми вирішено скористатись правом звернутись до такого органу із заявою про призначення пенсії через представника, що не суперечить Порядку.

Документом, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік для позивачів є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а тому останнім, з метою виконання вимог п. п. 16, 30 Порядку, слід би було перетнути державний кордон України.

Однак, позивачами право на звернення до органів Пенсійного фонду України реалізовано через представника, що унеможливлює виконання п. п. 16, 30 Порядку, в частині необхідності предявлення оригіналу документу, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, однак, на думку суду апеляційної інстанції, не може унеможливлювати реалізацію наданого позивачам права на отримання пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції констатує, що позивачі наділені правом на отримання пенсії за віком, а відмова відповідача у реалізації такого права є безпідставною.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, а тому положення ч. 1 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення»якими визначено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються, застосуванню не підлягають.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права позивача на отримання пенсії суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку (абзац девятий статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»).

Тобто, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі.

Звідси, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави обмежувати орган, відповідальний за здійснення нарахування і виплати пенсії, певним часовим проміжком, відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Відповідно до положень указу Президента України «Про Положення про Пенсійний фонд України»№ 384/2011 від 06 квітня 2011 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України»№ 1261 від 24 жовтня 2007 року, призначення та перерахунок розміру пенсії належить до компетенції органів Пенсійного фонду України, тому суд не має повноважень самостійно визначати розмір пенсії.

Зважаючи, що виплата пенсії в часі не обмежена, а розмір пенсії встановлюється органами Пенсійного фонду України, на думку суду апеляційної інстанції постанову суду слід звернути до негайного виконання лише в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду, що набрали законної сили є обовязковими для всіх органів, підприємств, установ, організацій, службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (Частина 5 ст. 124 Конституції України, ст. 14 КАС України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій України»), а тому, суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності реалізації наданого ч. 1 ст. 257 КАС України права покладення обов'язку щодо забезпечення виконання рішення та наданого ч. 1 ст. 267 КАС України права встановлення судового контролю шляхом зобовязання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 09 квітня 2012 року в справі № 2а-1217/12/1319 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання призначити пенсію задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в у Франківському районі м. Львова в призначенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з моменту звернення за призначенням пенсії з 19 жовтня 2011 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в у Франківському районі м. Львова призначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з моменту звернення за призначенням пенсії з 19 жовтня 2011 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в у Франківському районі м. Львова здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 шляхом перерахування належних сум пенсії на визначений ним банківський рахунок № 066 у відділенні № 14 центральної філії публічного акціонерного товариства «Кредобанк»у м. Львові.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в у Франківському районі м. Львова здійснювати виплату пенсії ОСОБА_2 шляхом перерахування належних сум пенсії на визначений нею банківський рахунок № 089 у відділенні № 14 центральної філії публічного акціонерного товариства «Кредобанк»у м. Львові

Звернути постанову до негайного виконання в частині виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсії за один місяць з дати призначення пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: В. П. Дякович

ОСОБА_4