Справа № 2а-2994/10/2470
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2011-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 р. м. Чернівці Справа № 2а-2994/10/2470

14:34

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

при секретарі судового засідання Левчука Д.С..

представників сторін:

позивача ОСОБА_1;

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Заставнівському районі про зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Управління пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області (далі - позивач) звернулося до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Заставнівському районі Чернівецької області, в якому просить зобовязати відповідача включити в акт помісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за серпень місяць 2010 р. в сумі 150,00 грн.

Позов мотивований тим, що в порушення положень Законів України «Про пенсійне забезпечення, «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» відповідачем в акт щомісячної звірки за серпень місяць 2010 р. не взято до заліку та не відшкодовано доплати в сумі 150,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідачем при підписанні акту звірки взаєморозрахунків за серпень місяць 2010 р. до відшкодування вказана сума не приймалась та в акт звірки не включалась, просить суд постановити рішення яким зобовязати відповідача включити ці витрати в акт помісячних звірок.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем подані заперечення проти позову, відповідно до яких вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити. При цьому зазначає, що з адміністративним позовом звернулась не та особа, якій належить право вимоги та не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, оскільки Порядком відшкодування витрат передбачено здійснення відповідних розрахунків на централізованому рівні, тобто між Фондом соціального страхування від нещасних випадків та Пенсійним фондом України. Вважає, що за таких обставин сторони у справі позбавлені права на проведення розрахунків на своєму рівні, оскільки Порядком передбачені повноваження Пенсійного фонду в районах і містах області та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у цих районах та містах щодо складання акту щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії, а не здійснення відшкодування витрат. Також, посилаючись на правову позицію Верховного суду України при розгляді вказаної категорії справ, вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права. Крім того, зазначав, що позивач необґрунтовано вимагає включення в акти звірок сум виплаченої щомісячної адресної допомоги, сум підвищення до пенсій згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2009 р. № 198, оскільки основний документ, який регулює порядок відшкодування витрат не передбачає цього.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю посилаючись на підстави та обставини викладені у письмових запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до акту помісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за серпень 2010 року позивач зазначає, що у кількості 29 осіб сума виплачених пенсій (основний розмір) становить 3354,92 грн., сума виплаченої щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття становить 209,72 грн., сума виплаченої державної адресної допомоги в серпні 2010 р. становить 15811,01 грн., сума витрат з доставки пенсій (ДАД) в серпні 2010 р. становить 83,40 грн., сума витрат з виплати і доставки пенсій 14,72 грн. Загальна сума витрат, що підлягає відшкодуванню становить 19473,77 грн.

За даними відповідача у кількості 28 осіб сума виплачених пенсій (основний розмір) становить 3204,92 грн., сума виплаченої щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття становить 209,72 грн., сума витрат з виплати і доставки пенсій становить 14,72 грн. Загальна сума витрат, що підлягає відшкодуванню становить 3429,36 грн.

Різниця (не прийнято до відшкодування) становить 16044,41 грн. (а.с. 4).

Таким чином, Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Заставнівському районі Чернівецької області при підписанні акту помісячної звірки з позивачем за серпень 2010 р. не взято до заліку та не відшкодовано 150,00 грн. основного розміру пенсії (3354,92-3204,92) грн.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пенсійне забезпечення громадян України відповідно до ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) здійснюється органами Пенсійного Фонду України.

Стаття 81 вказаного Закону № 1788-XII передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання здійснюється органами Пенсійного Фонду.

З набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності в зв'язку із втратою годувальника покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Положення п. 5 ч. 2 ст. 24 вказаного Закону встановлює, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований має право звернутись до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Зазначене також підтверджується ст. 26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 р. № 16/98-ВР та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 22.022001 р. № 2272-III відповідно до яких органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, починаючи з 01.04.2001 р. відшкодовують органам Пенсійного фонду України пенсії, сплачені особам, яким призначено пенсії внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 р. № 5-4/4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 р. за № 376/7697 (далі Порядок № 5-4/4).

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 5-4/4, відшкодуванню підлягають пенсії, призначені відповідно до пунктів а, в, г статті 26, статей 37, 38, та пенсії, виплачені відповідно до статей 91, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в разі настання страхових наслідків:

стаття 26 - інвалідність внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання:

інвалідність вважається такою, що настала внаслідок трудового каліцтва, якщо нещасний випадок, який спричинив інвалідність, стався:

а) при виконанні трудових обов'язків (у тому числі під час відрядження), а також при здійсненні будь-яких дій в інтересах підприємства або організації, хоча б і без спеціального доручення;

б) по дорозі на роботу або з роботи;

в) на території підприємства, організації або в іншому місці роботи протягом робочого часу (включаючи і встановлені перерви), протягом часу, необхідного для приведення в порядок знарядь виробництва, одягу тощо перед початком або після закінчення роботи;

г) поблизу підприємства, організації або іншого місця роботи протягом робочого часу (включаючи і встановлені перерви), якщо перебування там не суперечило правилам внутрішнього трудового розпорядку;

д) при виконанні державних або громадських обов'язків;

е) при виконанні дій по рятуванню людського життя, по охороні державної, колективної та індивідуальної власності, а також по охороні правопорядку;

стаття 37 - члени сім'ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника;

стаття 38 - члени сім'ї, які вважаються утриманцями;

стаття 91 - виплата недоодержаної пенсії у зв'язку із смертю пенсіонера і виплата допомоги на поховання;

стаття 92 - виплата пенсій громадянам, які виїхали за кордон.

Пунктом 4 Порядку № 5-4/4, зокрема, встановлено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно-правових актів, а саме:

- сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

- щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію;

- допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію;

- сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Отже, зазначений перелік сум, що підлягають відшкодуванню є вичерпним. При цьому, норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не передбачають обовязку відповідача проводити відшкодування щомісячної державної адресної допомоги та сум доплат.

Таким чином, жодним нормативним актом не передбачено обовязку у відповідача відшкодовувати органам пенсійного фонду витрати на виплату державної адресної допомоги та сум доплат.

Як вже зазначалося, Порядок № 5-4/4 відшкодування шкоди визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат.

У вказаному Порядку передбачені наступні етапи, які передують фактичному відшкодуванню витрат:

- органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення проводять звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (п. 5 Порядку);

- Головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на підставі акта щомісячної звірки узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків (п. 6 Порядку № 5-4/4);

- Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі довідки про відшкодування на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду (п. 7 Порядку № 5-4/4).

Таким чином, зазначений Порядок передбачає здійснення відповідних розрахунків на централізованому рівні, тобто між Фондом соціального страхування від нещасних випадків та Пенсійним фондом України.

З огляду на вказане, суд вважає, що сторони в справі позбавлені права на проведення розрахунків на своєму рівні, в т.ч. шляхом предявлення позову про вчинення певних дій чи стягнення коштів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Стаття 12 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачає, що спори, які виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду.

Стаття 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», встановлює право звернення до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Субєкти правовідносин, в тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатись до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечити захист прав усіх субєктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Положення ч. 4 ст. 8 КАС України забороняють відмову в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 162 КАС України передбачено, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Таким чином, позивач (у даному випадку орган пенсійного фонду) може звертатись з вимогою про зобовязання вчинити певні дії.

Однак слід зазначити, що згадуваний Порядок № 5-4/4 не врегульовує спірних відносин між сторонами, що виникли в даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів щомісячної звірки розрахунків має застосовуватися за відсутності спору на централізованому рівні. На думку суду, у випадку відсутності згоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та прийняття до заліку витрат на виплату пенсій, вимоги про відшкодування таких сум вирішується в судовому порядку в судах адміністративної юстиції, шляхом предявлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом предявлення вимог про зобовязання включити в акти помісячної звірки понесених витрат.

Враховуючи наведене, суд вважає, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права (зобовязання прийняти до заліку) є таким, що не відповідає змісту прав управління Пенсійного фонду щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічні правові позиції з цього приводу викладено в постанові Верховного суду України від 22.02.2005 р. та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.03.2011 р. в справі № К-35226/10

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат відповідача - суб'єкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з позивача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 160- 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КАС України судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.К. Левицький