Справа № 813/8853/13-а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 р. Справа № 876/1794/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Довгої О.І., Затолочного В.С.

за участю секретаря Бєлкіної Н.І.

представника позивача Куця В.В.

представника відповідача Хуули О.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2014 року в справі №813/8853/13-а за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Стир» до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання недійсним припису,

встановив:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2014 р. у справі №813/8853/13-а за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Стир» (надалі - СГ ТзОВ) до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання недійсним пункту 2 припису №760-06 від 21.08.2013 року, позов було задоволено повністю, вирішено визнати протиправним та скасувати пункт 2 припису Державної екологічної інспекції у Львівській області за №760-06 від 21.08.2013 року.

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та відмовити у позові. Апеляційна скарга мотивована тим, що ст.23 Кодексу України про надра не звільняє позивача від отримання спеціального дозволу на користування надрами, отримання яких передбачене статтями 13,16 Кодексу України про надра, оскільки останній здійснює використання підземних вод не для власних господарсько-побутових потреб, а для виробничих потреб. А тому вимоги, викладені в приписі щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, вважає підставними.

В судових засіданнях представник скаржника апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній мотивів.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив за безпідставністю. Посилається на те, що згідно зі ст.23 Кодексу України про надра землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів видобувати підземні води для власних господарсько-побутових потреб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як правильно встановив суд першої інстанції, за результатами перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами СГ ТзОВ «Стир» Державною екологічною інспекцією у Львівській області було складено акт №1589/06 від 20.08.2013 року. На підставі акта перевірки скаржником було винесено припис №760-06 від 21.08.2013 року щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, яким, зокрема, приписано позивачу отримати спеціальний дозвіл на користування надрами для забору підземних прісних вод із свердловини в с.Пониква Бродівського району на виробничі потреби підприємства.

На час перевірки СГ ТзОВ «Стир» володіло дозволом на спеціальне водокористування від 18.02.2013 року за №Укр-440-13/Льв, виданим Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, з терміном дії з 18.02.2013 року по 18.02.2016 року. Мета водокористування - виробничі потреби господарства.

Як передбачено ч.1 ст.13 Кодексу України про надра, користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Відповідно до ч.2 ст.16 Кодексу України про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою Міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Надра надаються в користування у відповідності до ч.1 ст.19 даного Кодексу підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Частиною 1 ст.23 цього Кодексу визначено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Згідно з ст.3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Суд першої інстанції підставно констатував, що законодавцем не надано визначень та не проведено чіткого розмежування між поняттями «господарсько-побутові потреби» та «господарсько-виробничі потреби», які б дали змогу віднести діяльність того чи іншого суб'єкта господарювання до певної категорії користувачів надр. Не наведено такого виду використання вод як для «виробничих потреб» і в Інструкції щодо заповнення форми №2-ТП (водгосп), затвердженої наказом Держкомстату України від 30.09.1997 року № 230. Міжнародний стандарт «ГОСТ 17.1.1.04-80», затверджений постановою Державного комітету СРСР по стандартах № 1452 від 31.03.1980 року стосується промислових потреб (без теплоенергетики), а у даному випадку мова йде про використання води для власних господарських потреб товариства. Зазначеним спростовуються мотиви апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Щокін проти України» зазначив, що говорячи про «закон», ст.1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачекс r.o. проти Чеської Республіки»). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії»). Таким чином, позивач, володіючи дозволом на спеціальне водокористування, не зобов'язаний отримувати спеціального дозволу на користування надрами для забору підземних прісних вод, оскільки користується такими для власних господарсько-побутових потреб, як передбачено ст.23 Кодексу України про надра.

Як передбачено ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак скаржник законодавчо не обґрунтував обставини необхідності отримання спеціального дозволу на користування надрами для забору підземних прісних вод, а тому суд першої інстанції підставно визнав необґрунтованими та протиправними вимоги, викладені в п.2 припису ін№760-06 від 21.08.2013 року.

Мотиви апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2014 року в справі №813/8853/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Довга О.І.

Затолочний В.С.

Повний текст ухвали складений 07.08.2015 року.