Справа № 810/1567/15
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1567/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка І.М. Суддя-доповідач: Міщук М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В., Гром Л.М. Доценку О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2015 року ФОП ОСОБА_5 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (ОДПІ або відповідач), у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № № та № від 23 вересня 2014 року;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф- від 23 вересня 2014 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 23 вересня 2014 року.

Позов обґрунтований тим, що викладені за результатами перевірки висновки податкового органу не відповідають дійсним обставинам проведення ним господарської діяльності, оскільки у позивача наявні усі необхідні документи на підтвердження правомірності визначення податкових зобов'язань, єдиного соціального внеску, а також належного ведення Книги обліку доходів і витрат.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі про скасування постанови ОДПІ посилається на те, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання та перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 12 серпня 2014 року по 26 серпня 2014 року ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивачем за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки складено Акта №824/173/НОМЕР_1 від 9 вересня 2014 року (далі Акт перевірки), яким встановлено порушення:

- підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України через неналежне ведення книги обліку доходів та витрат за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, в частині неправильного відображення валових доходів та валових витрат;

- пункту 138.1 статті 138, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в частині заниження чистого (оподаткованого) доходу за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року на суму 15 399 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 309 грн. 85 коп.;

- статті 185, статті 187, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в частині заниження суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість та в частині завищення податкового кредиту, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 13 080 гривень;

- пункту 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого (оподаткованого) доходу за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року на суму 15 399 грн., що призвело до заниження сплати єдиного соціального внеску на суму 5 343 грн. 45 коп.

На підставі Акту перевірки ОДПІ прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено грошове зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у сумі 2 309 грн. 85 коп. за основним платежем і на 1 154 грн. 92 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, згідно якого збільшено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 13 080 грн. за основним платежем і на 6 540 грн. за штрафними санкціями;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 534 грн. 34 коп.

Крім того, ОДПІ винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23 вересня 2014 року, згідно якої позивача зобов'язано сплатити суми недоїмки із єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 5 343 грн. 45 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що документів на підставі яких приймалися оскаржувані рішення, як і будь-яких інших доказів в обґрунтування правомірності прийняття цих рішень, відповідачем надано не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 23 вересня 2014 року.

Назване податкове повідомлення-рішення винесене на підставі тверджень податкового органу про заниження позивачем чистого (оподаткованого) доходу за 2013 рік на суму 15 399 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 2 309 грн. 85 коп.

Такі доводи ОДПІ базуються на інформації, відображеній на сторінці 7 Акта перевірки, зокрема, вказано, що витрати на телефон у сумі 3 814 грн. не підлягають під операційні та документально не підтверджено їх використання у підприємницькій діяльності, зазначено і про відсутність первинних документів, які підтверджують такі валові витрати, а також витрати на обов'язкове страхування будівлі на суму 5 000 грн., витрати на малоцінні швидкозношувальні предмети на суму 5 635 грн., витрати на благодійну допомогу у сумі 950 грн. (а.с.14).

На підтвердження правомірності формування витрат, які було задекларовано, позивачем надано:

- копії договорів добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами №0201/53465/010007 та №0201/53464/010007 від 14 січня 2013 року, укладені із Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український поліс», якими застраховано відповідальність з метою відшкодування шкоди внаслідок володіння, користування, розпорядження приміщенням житлово-побутового комплексу та приміщенням торгово-офісного комплексу, які використовує у своїй господарській діяльності позивач, рахунків-фактур виставлених за договорами страхування №0201/53464/010007 та №0201/53465/010007 від 14 січня 2013 року, квитанцій від 14 січня 2013 року на суму 4 000 грн. та на суму 1 000 грн. про сплату коштів за названими договорами (а.с.35-37, 205-206);

- договір про надання телекомунікаційних послуг №830, укладений із товариством «Укртелеком», банківські виписки, фіскальні чеки і квитанції (а.с. 38-45, 160-165);

- лист Бородянської районної громадської організації «Центр сприяння економічного розвитку Бородянського регіону» №1 від 11 січня 2013 року щодо надання благодійної допомоги та банківські виписки про перерахування коштів (а.с.163-165);

- витяг із книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (а.с.184-199);

- структуру витрат позивача за 2013 рік (а.с.149).

Крім того, судом першої інстанції у якості свідка допитано ОСОБА_6, яка надає бухгалтерські послуги позивачу, і яка була присутня під час проведення перевірки позивача. Свідок надала показання про те, що під час проведення перевірки посадовими особами ОДПІ не було висловлено жодних недоліків у діяльності позивача, не зазначалося про відсутність якихось документів стосовно нарахування податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість, або ж порушення порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, не висловлювалося прохання надати будь-які додаткові документи. Вказала, що усі первинні документи, а також інші документи, які стосуються ведення господарської діяльності позивачем під час перевірки були надані відповідачу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем у книзі обліку доходів та витрат за 2013 рік відображено витрати у розмірі 590 787 грн., при цьому до додатку 5 розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік включені витрати лише у сумі 583 661 грн. Так, кошти на оплату благодійної допомоги в сумі 950 грн. та витрати на малоцінні швидкозношувані предмети в сумі 5 635 грн. не включено до названого розрахунку податкових зобов'язань із податку на доходи фізичних. Щодо витрат на оплату послуг зв'язку у сумі 3 814 грн. та витрати на оплату страхових платежів у сумі 4 459 грн., то вони були включені до складу валових витрат на підставі підтверджуючих документів.

За результатами дослідження книги обліку доходів та витрат за 2013 рік та податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік разом із додатком 5 до неї вбачається, що позивачем не було включено до витрат, пов'язаних із господарською діяльністю суми благодійної допомоги в розмірі 950 грн. та витрат на малоцінні швидкозношувані предмети на суму 5 635 грн.

Разом з тим, будь-яких доказів протилежного податковим органом не надано.

У зв'язку із цим викладені у Акті перевірки доводи ОДПІ про безпідставність врахування у складі витрат позивача названих сум є такими, що не відповідають дійсності, оскільки такі суми взагалі не відносились до складу витрат позивача, пов'язаних із веденням господарської діяльності.

Що ж до витрат на добровільне страхування цивільної відповідальності та стосовно отримання телекомунікаційних послуг, то позивачем надано належні і достатні документи для підтвердження їх зв'язку із господарською діяльністю позивача та оформлення виконання відповідних угод із дотриманням вимог законодавства.

Водночас, жодних доказів завищення витрат позивача, пов'язаних із господарською діяльністю, ОДПІ не надано.

З огляду на викладене, висновки ОДПІ про завищення позивачем валових витрат за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року на суму 15 399 грн. не відповідають фактичним обставинам справи та у ході судового розгляду справи не підтвердились.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23 вересня 2014 року та у зв'язку з цим вважає доводи апеляційної скарги за цих обставин не знайшли свого підтвердження.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 23 вересня 2014 року.

Під час проведення перевірки податковим органом встановлено неналежне ведення книги обліку доходів та витрат за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, в частині неправильного відображення валових доходів та валових витрат, чим порушено вимоги підпункт «а» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України.

На підставі таких тверджень 23 вересня 2014 року ОДПІ прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, згідно якого збільшено позивачу суму грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб на 510 грн. за штрафними санкціями.

При цьому, твердження про неналежне ведення книги обліку доходів та витрат базувалися саме на висновках про завищення валових витрат.

У той же час, як зазначалося вище та обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, що факт завищення позивачем валових витрат не підтвердився.

Крім того, з книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, за відповідний період вбачається належне ведення такої книги.

Разом із тим, будь-яких доказів неналежного ведення книги обліку доходів та витрат податковим органом не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23 вересня 2014 року та у зв'язку з цим вважає доводи апеляційної скарги за цих обставин не знайшли свого підтвердження.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 23 вересня 2014 року.

Вказане рішення винесене на підставі висновків ОДПІ щодо порушення позивачем вимог статті 185, статті 187, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 13 080 гривень (у січні 2013 року - на суму 50 грн., у квітні 2013 року - на 3 944 грн., у липні 2013 року - на 3 926 грн., у серпні 2013 року - на 30 грн., у листопаді 2013 року - на 4 926 грн., в грудні 2013 року - на 204 грн.).

Як зазначено на сторінках 9-14 Акта перевірки, за результатами співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту встановлено заниження податкового зобов'язання за січень 2013 року з контрагентом ПрАТ «Датагруп» на суму податку на додану вартість 50 грн. та за серпень 2013 року з контрагентом ТОВ «Бородянка промхолод» на суму податку на додану вартість 30 грн., в результаті чого занижено податкові зобов'язання на суму з податку на додану вартість 80 гривень. Крім того, вказано, що перевіркою встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання податку на додану вартість на загальну суму 13 000 грн. (у квітні 2013 року, у липні 2013 року, у листопаді 2013 року, у грудні 2013 року), через придбання товарів/послуг не підтверджених податковими накладними.

На підтвердження того, що позивачем правомірно сформовано та відображено податкові зобов'язання із податку на додану вартість і податковий кредит із такого податку; також, що придбання усіх товарів і послуг підтверджується належними податковими накладними, останнім надано копії податкових декларацій із податку на додану вартість за січень, квітень, липень, листопад та грудень 2013 року, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, податкових накладних включених до таких реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, акта приймання передачі наданих послуг від 31 січня 2013 року згідно договору оренди №3/7 від 21 серпня 2012 року, договору оренди №101 від 25 липня 2011 року з Приватним акціонерним товариством «Датагруп» разом із актом прийому - передачі об'єкту №1 та актом про надання послуг №1 і податковою накладною, банківських виписок на підтвердження оплати (а.с.46-106, 148, 150-159, 166-172).

Як вбачається із податкових декларацій із податку на додану вартість за квітень, липень, листопад та грудень 2013 року, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних до таких декларацій, податкових накладних включених до відповідних реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, усі податкові накладні, відображені у таких реєстрах наявні у позивача, їх копії містяться в матеріалах справи; а сума податку на додану вартість у названих податкових накладних відповідає сумі задекларованого позивачем податкового кредиту та узгоджується із визначеною у податковій звітності сумою податку на додану вартість.

При цьому, ОДПІ не надано жодного доказу в обґрунтування позивачем порушень податкового законодавства у цій частині, а у Акті перевірки не конкретизовано, які податкові накладні надавалися посадовим особам ОДПІ під час перевірки.

З приводу того, що за результатами співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту за січень 2013 року із контрагентом ПрАТ «Датагруп» встановлено невідповідність податку на додану вартість у сумі 50 грн., а за серпень 2013 року із контрагентом ТОВ «Бородянка промхолод» - на суму 30 грн., суд першої інстанції вірно зазначив, що відомості з інформаційних баз податкового органу не можуть бути єдиною підставою донарахування податкових зобов'язань платнику податку, а обов'язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення податкового законодавства є персоніфікованим, визначення податкових зобов'язань платнику податків не може ставитись у пряму залежність від виконання податкових обов'язків його контрагентами.

Крім того, позивачем надано відповідні первинні документи, податкові накладні та банківські виписки на підтвердження правомірності формування податкового кредиту у задекларованому розмірі.

Разом з тим, судом першої інстанції констатовано, що докази протиправності визначення позивачем податкового зобов'язання із податку на додану вартість та формування податкового кредиту із такого податку за січень, квітень, липень, серпень, листопад та грудень 2013 року відсутні.

У свою чергу, позивачем надано достатньо доказів щодо спростування висновків ОДПІ викладених у Акті перевірки щодо заниження суми податкового зобов'язання із податку на додану вартість та завищення податкового кредиту.

В той же час, відповідач не надав будь-яких доказів правомірності висновків про порушення позивачем в частині визначення зобов'язань із податку на додану вартість, а також правомірності прийняття повідомлення-рішення за наслідками таких висновків.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23 вересня 2014 року та у зв'язку з цим вважає доводи апеляційної скарги за цих обставин не знайшли свого підтвердження.

Стосовно висновків ОДПІ про заниження позивачем єдиного соціального внеску на суму 5 343 грн. 45 коп.

За висновками Акта перевірки позивачем порушено вимоги пункту 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого (оподаткованого) доходу за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року на суму 15 399 грн., що призвело до заниження сплати єдиного соціального внеску на суму 5 343 грн. 45 коп.

На підставі таких висновків відповідачем винесені вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23 вересня 2014 року та рішення № від 23 вересня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 534 грн. 34 коп.

Таким чином, підставою для прийняття вказаних рішення та вимоги слугували твердження ОДПІ про заниження позивачем чистого доходу за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року на суму 15399 грн., і на основі яких приймалося повідомлення-рішення № від 23 вересня 2014 року.

Однак, оскільки такі висновки у ході судового розгляду справі були спростовані вище, тому, відповідно, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23 вересня 2014 року та рішення № від 23 вересня 2014 року підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зроблені у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Повний текст рішення складено 14.08.2015 року

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.