Справа № 2а-1592/10
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 р. Справа № 20477/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Сапіги В.П., Рибачука А.І.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Кам`янець-Подільському Хмельницької області про визнання протиправними дії щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії як »дитині війни», -

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2010 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Кам`янець-Подільському Хмельницької області про поновлення строку позовної давності та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни за період з 01 січня 2007 по 31 серпня 2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що враховуючи положення ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни, а тому у відповідності до ст.6 даного Закону їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак така допомога їй не виплачувалась в повному обсязі.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік» дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було обмежено.

Однак, Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення статей Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому невиплата передбаченого згаданою статтею підвищення до пенсії «дітям війни» є такою, що суперечить Конституції України та Законам України.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Кам`янець-Подільському Хмельницької області про визнання протиправними дії щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії як »дитині війни» в частині, за період з 01 січня 2007 року по 09 березня 2010 року залишено без розгляду.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що статтею 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Оскільки, позивач, з клопотанням про поновлення строку на звернення до адміністративного суду не звертався, то з огляду на викладене, адміністративний позов поза межами шестимісячного строку звернення до суду слід залишити без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивачем ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану ухвалу, а апеляційну скаргу задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначено, що судом першої інстанції порушено ст. 99 КАС України. Також апелянт наголошує тому, що позовну заяву він подавав в порядку встановленому ЦПК України, де встановлювався трьохрічний строк позовної давності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Встановлено, що 09 вересня 2010 року Кам`янець-Подільським міськрайонного судом Хмельницької області отримано позовну заяву ОСОБА_1, подану в порядку встановленому ЦПК України.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2010 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Кам`янець-Подільському Хмельницької області про зобовязання вчинення дій.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010 визнано такими, що не відповідають Конституції України, норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року № 1691-VI та Цивільного процесуального кодексу України, якими справи, пов'язані із соціальними виплатами, що підлягали розгляду адміністративними судами, було передано місцевим загальним судам для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 3 резолютивної частини названого Рішення Конституційного Суду України встановлено, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року № 1691-VI та Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 09 вересня 2010 року відновлено дію положення Кодексу адміністративного судочинства України, що діяло до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами», зокрема, положення пункту 3 частини першої статті 18, якими встановлювалося, що всі адміністративні справи у спорах фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

На переконання суду апеляційної інстанції, звернення позивача до 09 вересня 2010 року до місцевого загального суду з позовною заявою в межах строку, визначеного Цивільним процесуальним кодексом України, яка не була розглянута у зв'язку з ухваленням Конституційним Судом України Рішення від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами», є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переконаний у передчасності застосування судом першої інстанції до частини позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Кам`янець-Подільському Хмельницької області про зобовязання вчинення дій наслідків, передбачених ст. 100 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необєктивно і всебічно не зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому таку слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині позовних вимог залишених без розгляду.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 202, 205, 206, ч. 2 ст. 211, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2010 року про залишення без розгляду частини вимог позовної заяви в справі №2а-1592/10/2208 скасувати.

Справу №2а-1592/10/2208 направити для продовження розгляду до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги суду касаційної інстанції, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: В.П. Сапіга

ОСОБА_2