Справа № 817/1805/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

11 серпня 2015 року Справа № 817/1805/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Таргоній А.В.; представника позивача - Цибульського П.П. (довіреність від 22 липня 2015 року); представника відповідача - Федорова О.В. (довіреність від 10 серпня 2015 року); розглядаючи у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» до Рівненського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування розпорядження, та вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Державного підприємства «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» (далі іменується - позивач) до Рівненського територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження адміністративної колегії Рівненського територіального відділення Антимонопольного комітету України №7 від 16.03.2015.

Ухвалою судді від 03.07.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 11.08.2015, прибув представник відповідача та заявив клопотання про закриття провадження у справі.

Заявлене клопотання обґрунтоване тим, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки дана категорія справ повинна розглядатись в порядку господарського судочинства. Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав і охоронюваних законом інтересів; державних органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи за заявами органів Антимонопольного Комітету України (надалі - Комітет) з питань, віднесених законодавчими актами до їхньої компетенції. Зазначений припис був залишений без змін під час внесення Законом України від 15 грудня 2006 року №483 змін до статті 12 ГПК України, що стосувались, зокрема, розмежування компетенції господарських та адміністративних судів. У свою чергу, як випливає зі змісту абзацу п'ятого пункту 1 частини першої та частини другої статті 12 ГПК України, господарським судам також підвідомчі справи у спорах про визнання недійсними актів державних органів (тобто і рішень органів Комітету), які не віднесені до компетенції адміністративних судів. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. В свою чергу, згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Зазначені норми статті 12 ГПК України та статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» щодо підвідомчості спорів за участю органів Комітету господарським судам якраз і є законодавчими приписами стосовно передбаченого статтями 2 і 4 КАС України іншого порядку судового вирішення, а саме - вирішення спорів господарськими судами в порядку господарського судочинства. Відповідач зазначає, що наведені положення ГПК України, КАС України, Закону України «Про захист економічної конкуренції» свідчать про те, що розгляд справ за участю Комітету не може здійснюватися у порядку адміністративного судочинства. Таку ж правову позицію викладено і в пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 №3.2-2005, де також зазначено: «Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (до прикладу, стаття 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)». У пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України» від 26.11.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» (зі змінами) також зазначено: «Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведеної норми, статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України».

Представник позивача заперечив проти закриття провадження у справі.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених відповідачем в основу клопотання про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 3 КАС України, відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами частини 1 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини 2 статті 17 КАС України).

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикцій:

понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України;

визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині 1 статті 17 КАС України;

встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина 2 статті 17 КАС України);

встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина 3 статті 17 КАС України).

За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань. Таким чином, при визначенні питання до юрисдикції якого суду відноситься справа, суд має виходити із характеру спірних правовідносин, дослідивши природу прав та інтересів, на захист яких подано позов.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав і охоронюваних законом інтересів; державних органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи за заявами органів Антимонопольного Комітету України (надалі - Комітет) з питань, віднесених законодавчими актами до їхньої компетенції. Зазначений припис був залишений без змін під час внесення Законом України від 15 грудня 2006 року №483 змін до статті 12 ГПК України, що стосувались, зокрема, розмежування компетенції господарських та адміністративних судів. У свою чергу, як випливає зі змісту абзацу п'ятого пункту 1 частини першої та частини другої статті 12 ГПК України, господарським судам також підвідомчі справи у спорах про визнання недійсними актів державних органів (тобто і рішень органів Комітету), які не віднесені до компетенції адміністративних судів.

Предметом розгляду адміністративної справи №817/1802/15 являється рішення адміністративної колегії - Розпорядження «Про початок розгляду справи» від 16.03.2015 №7 (а.с. 16).

Відповідно до частини 2 статті 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно статті 3 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» №236/96-ВР від 07.06.1996, відносини, пов'язані з захистом від недобросовісної конкуренції, регулюються цим Законом, Законом України «Про захист економічної конкуренції», Законом України «Про Антимонопольний комітет України», «Паризькою конвенцією про охорону промислової власності від 20 березня 1883 року», міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, іншими актами законодавства, виданими на підставі законів чи постанов Верховної Ради України.

Таким чином, правовідносини, пов'язані з захистом економічної конкуренції та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції є предметом регулювання господарського законодавства.

Постановою Верховного суду України від 23.06.2015 вирішено питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального та процесуального права, та з якої вбачається наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій справ. З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

В межах справи, що переглянута Верховним Судом України, розглядалось питання правомірності рішення адміністративної колегії АМК.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для закриття провадження у справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі №817/1805/15 - закрити.

Роз'яснити Державному підприємству «Радивилівський комбінат хлібопродуктів», що відповідно до частини третьої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська