Справа № 826/7383/15
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/7383/15 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

10 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Оксененка О.М.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, в якому просив суд зобов'язати відповідача винести постанову про звільнення з під арештів майна боржника, які накладено в межах виконавчих проваджень №39538663, №33830834, що належить боржнику ОСОБА_6 та знаходиться в іпотеці в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 червня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи - ОСОБА_5, у судовому засіданні підтримав позицію апелянта.

Третя особа - ОСОБА_4, у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Представник відповідача та інші треті особи в судове засідання не з'явилися, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір від 25.07.2008 №18/073-КФ, відповідно до п. 1.1 якого останньому надано кредит у сумі 310000,00 дол. США строком по 24.07.2014 року із сплатою 14.00% річних за користування кредитними коштами.

У якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та позичальником укладено договір іпотеки від 25.07.2008 №3329 відповідно до яких в іпотеку банку передано нерухоме майно: трикімнатна квартира під АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер.

Як зазначає позивач, спадкоємець ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в грудні 2014 року звернулася до нього із заявою про переоформлення кредитних зобов'язань на себе. Також, йому стало відомо, що на все майно ОСОБА_2, зокрема і на таке, що знаходиться в іпотеці, накладено арешти та заборони на будь-яке відчуження майна, згідно постанов державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ Щербини Р.О. від 12.10.2012 в межах виконавчого провадження №33830834, а також від 06.09.2013 в межах виконавчого провадження №39538663.

Позивач, вважаючи, що наявність арештів унеможливлює процедуру переоформлення кредитних зобов'язань на спадкоємця, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями статті 11 зазначеного закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою та шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно частини шостої та восьмої статті 54 вказаного Закону за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини шостої та сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, даною нормою закріплено не виключне, а переважне право іпотекодержателя перед іншими кредиторами та пов'язує його саме з невиконанням боржником своїх основних зобов'язань.

Проте, позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що боржником не виконані основні зобов'язання за кредитним договором, в силу чого у ПАТ «Укрсоцбанк» виникає право на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинним законодавством передбачена можливість звернення стягнення на іпотечне майно на користь стягувачів які не є іпотекодержателями, у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, проте, позивачем не надано суду першої інстанції відомостей щодо залишку боргу боржника за кредитним договором та вартості предмету іпотеки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач не оскаржує постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.10.2012, від 23.03.2015 року у ВП №33830834 (виконавчий лист №6/1005/43, що виданий Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 2476900,00 грн) від 06.09.2013 у ВП №39538663 (виконавчий лист №2/359/622, що виданий Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 945598,85 грн).

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не реалізовано право на звернення на предмет іпотеки та його реалізації в порядку, що визначений статтею 4 договору про іпотеку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 12.08.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: О.М. Оксененко

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Оксененко О.М.

Губська Л.В.