Справа № 804/9394/14
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2015 рокусправа № 804/9394/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу від 04.06.2014р. №357-к, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду до Державної міграційної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу Державної міграційної служби України №357-к від 04.06.2014 р. про звільнення, поновлення на посаді та зобовязання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з оскарженим наказом, про звільнення за угодою сторін, оскільки такий прийнято на підставі заяви про звільнення 29.05.2014р., яку позивач не писав і не підписував, а також весь цей час перебував на лікарняному.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015р. у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивача було звільнено на підставі його заяви за згодою сторін, доводи про неподання останньої спростовується показаннями свідків та висновками експертного почеркознавчого дослідження.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема судом не надано належної оцінки всім фактам щодо подання (не подання) позивачем заяви про звільнення. Також вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на висновки експертного почеркознавчого дослідження, оскільки такий здійснювались на підставі копії текстів, проте згідно інформації дослідних інститутів, що надавались суду, для проведення почеркознавчих досліджень надаються виключно оригінали документів. Також невірно надано оцінку показанням свідків.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав в ній викладених.

Представник відповідача та третьої особи щодо задоволення скарги заперечив, вважає рішення суду прийнято з урахуванням всіх обставин у справі та надано оцінку всім доказам.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, суд, прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, на підставі наступного.

Наказом Державної міграційної служби України від 20.03.2012 року № 173-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області порядком переведення відповідно до Постанови КМУ №804 від 01.12.1994р. «Про затвердження Положення про порядок стажування у державних органах», як такого, що успішно пройшов стажування на цій посаді.

Наказом ДМС України від 04.06.2014 року № 357-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника ГУДМС у Дніпропетровській області за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України з 04.06.2014 року. ГУ ДМС у Дніпропетровській області надіслати наказ про оголошення звільнення з посади бабця ОСОБА_2: заява ОСОБА_1, погодження Міністра внутрішніх справ України та Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Матеріали справи містять погодження Міністром внутрішніх справ України, за поданням голови Державної міграційної служби України, та погодження з Дніпропетровською обласною державною адміністрацією, щодо звільнення позивача.

Наявність процедури погодження позивачем не спростовується.

Так відповідно матеріалам справи, позивач з 09.04.2014р. по 14.06.2014р. знаходився на лікарняних, про що в матеріалах справи містяться листки непрацездатності (а.с. 22-24 Т1).

Представник відповідача та третьої особи підтвердила в суді, що позивач фактично з квітня 2014р. постійно перебував на лікарняних.

Також сторони визнають, 29.05.2014р. (дата написання заяви про звільнення, як стверджує відповідача та не визнає позивач) позивач також перебував на лікарняному.

Статтею 30 Закону України «Про державну службу» визначені підстави припинення державної служби, серед яких загальні підстави, передбачені Кодексом законів про працю України

Пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено, що підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Проте, перевіривши матеріали справи щодо правомірності прийняття рішення суб'єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки даючи правову оцінку обставинам у справі та оцінюючи їх із матеріалами справи, суд вважає, що висновки суду першої не відповідають обставинам встановленим по справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.

Судом першої інстанції встановлено відсутність оригіналу заяви позивача від 29.05.2014р. про звільнення за угодою сторін з 04.06.2014р.

Не доведено відповідачем як написання саме позивачем заяви від 29.05.2014р. так і подання її до ДМС України.

Показання свідків не відображають зміст документу заяви позивача про звільнення від 29.05.2014р., зокрема дати звільнення за угодою сторін.

Також судом не береться до уваги висновки експертного почеркознавчого дослідження, оскільки таке проводилось з електрофотографічних копій.

Таким чином, судова колегія вважає, що Наказ про звільнення прийнято Відповідачем не на підставах, визначених чинним законодавством, а тому підлягає скасуванню.

Проте колегія суду вважає, що відсутні підстави для поновлення позивача на посаді з наступних підстав.

Наказом ДМС України від 04.06.2014 року № 357-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника ГУДМС у Дніпропетровській області за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України з 04.06.2014 року (а.с. 36 т1)

Наказом ГУДМС у Дніпропетровській області «Про звільнення ОСОБА_1М.» від 05.06.2014р. №133-к оголошено наказ ДМС України від 04.06.2014 року № 357-к. Вважати ОСОБА_1 таким, що звільнено з посади начальника ГУДМС у Дніпропетровській області з 04.06.2014 року. (а.с. 35 Т1).

Відповідно до запису трудової книжки позивача, внесено запис №17 про звільнення позивача відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі Наказу ДМС України від 04.06.2014 року № 357-к, Наказу ГУДМС у Дніпропетровській області від 05.06.2014р. №133-к (а.с. 15 Т1 на звороті).

Оскільки позивачем не оскаржено наказ ГУДМС у Дніпропетровській області від 05.06.2014р. №133-к, підстави для поновлення позивача на посаді відсутні.

Враховуючи зазначене, колегія суду приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково не надав оцінку вказаним доводам позивача, тому постанова суду підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу від 04.06.2014р. №357-к, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати в частині відмови у задоволенні позову про скасування наказу Державної міграційної служби України від 04.06.2014р. №357-к та в цій частині позов задовольнити скасувати наказ Державної міграційної служби України від 04.06.2014р. №357-к.

В іншій частині Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу від 04.06.2014р. №357-к, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 10 серпня 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак