Справа № 236/2061/15-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Саржевська І. В.
Суддя-доповідач -
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року справа №236/2061/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сухарька М.Г.

Блохіна А.А.

при секретарі судового засідання Запорожцевої А.В.,

за участю сторін по справі:

позивач: не з'явився,

відповідач: Давиденко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 липня 2015р. по справі №236/2061/15-а (головуючий І інстанції Саржевська І.В.) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області про визнання неправомірними дії, зобов'язання виконати певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області про визнання неправомірними дії щодо обмеження під час перерахунку розміру пенсії за вислугу років; зобов'язання провести перерахунок пенсії з 01 червня 2015 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції на момент призначення пенсії, без обмеження граничного розміру пенсії

Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 липня 2015 року позовні вимоги задоволені, внаслідок чого визнано дії щодо обмеження під час перерахунку розміру пенсії неправомірними; зобов'язано провести перерахунок пенсії з 01.06.2015 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку без обмеження граничного розміру пенсії з урахуванням фактично виплачених коштів.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не було враховано те, що з 01 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 року, яким внесені зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивачеві з 01.03.2005року призначено пенсію за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час призначення пенсії) у розмірі 90% від суми заробітної плати та з 14.10.2014року перебуває на обліку у відповідача.

Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 14.05.2014року по справі №236/1387/15-а (залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015р.)Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області зобов'язано було провести позивачеві перерахунок пенсії з 01.04.2015року на підставі довідки прокуратури Донецької області 18-57-250 від 27.03.2014р, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру", виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку, та здійснити відповідні виплати.

На теперішній час розмір пенсії позивачу розраховується з 90 % заробітної плати, але застосовано обмеження граничного розміру, на підставі внесених з 01.10.2011року Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», змін до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідач листом від 04.06.2015року №16/6-07-01-08 на звернення позивача повідомив останнього про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії без обмеження граничним розміром, оскільки з 01 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 року, яким внесені зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХП (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), прокурори і слідчі за стажем роботи не менше 20років, у тому числі за стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-У1, який набрав чинності з 01.10.2011року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру № 1789-ХП, та з 01.10.2011року положення частини 1 статті 50-1 Закону № 1789-ХП щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність в зв"язку в внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-У1.

Крім того, частину п'ятнадцяту викладено в такій редакції: "Пенсія, призначена відповідно до цієї статті, в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України" (2790-12), "Про наукову і науково-технічну діяльність" (1977-12), "Про державну службу" (3723-12), виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), а після звільнення з таких посад - у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють ч.ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті).

Так, відповідно до ч.13 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999р. №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Верховний Суд України вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні статей 50-1 Закону № 1789-ХІІ у постановах від 10.12.2013р. (справа №21-348а13) та від 17.12.2013р. (справа №21-445а13) зазначив, що виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 липня 2015р. по справі №236/2061/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 липня 2015р. по справі №236/2061/15-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 11 липня 2015 року.

Ухвала у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 12 липня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Сухарьок М.Г.

Блохін А.А.