Справа № 826/20831/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Служби безпеки України про визнання та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач - ОСОБА_2, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Служби безпеки України, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову про заборону в'їзду в Україну від 24.05.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були всі підстави для висновку про те, що під час попереднього перебування на території України позивач не виконав рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, оскільки не всі з накладених штрафів були позивачем оплачені.

Суд вирішив, що оскаржувана постанова прийнята начальником ГВ КЗЕ Управління СБ України в Харківській області, затверджена Головою Служби безпеки України 25.05.2014 згідно Інструкції про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Служби безпеки України 01.06.2009 №344, в межах компетенції Служби безпеки України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації, здійснює фінансово-господарську діяльність з комерційних міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи як індивідуального підприємці серія НОМЕР_1 від 19.12.11 р.).

11.06.2014 позивачем здійснено спробу перетину державного кордону України в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка".

Начальником 4 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС "Дергачі" Харківського прикордонного загону Середою Ю.В. прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону.

Згідно отриманої представником позивача інформації посадові особи ВПС "Дергачі" діяли на підставі доручення адміністрації Державної прикордонної служби України про тимчасову заборону у в'їзді позивачу на територію України згідно листа №23-8864 від 21.11.2014.

Відповідне доручення надане на підставі постанови про заборону в'їзду в Україну від 21.04.2014, винесеної начальником ГВ КЗЕ Управління СБ України в Харківській області, затвердженої головою Служби безпеки України 25.05.2014.

Згідно вказаної постанови громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 заборонено в'їзд на територію України терміном на п'ять років в інтересах забезпечення національної безпеки України.

В якості підстав для вказаного висновку зазначено факти систематичного порушення ОСОБА_2 вимог законодавства України, який протягом 2012-поточного періоду 2014 року здійснює перевезення пасажирів за маршрутом "Бєлгород-Харків-Бєлгород-Харків" всупереч вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" (неодноразово за вказаний період притягався органами Укртрансінспекції до адміністративної відповідальності, понад 300 разів перетинав державний кордон України з метою перевезення пасажирів в порушення діючого законодавства України, відносно ОСОБА_2 складені акти про проведення перевірки додержання вимог чинного законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з наступним винесенням штрафів). При цьому, діяльність ОСОБА_2 здійснюється за попередньою змовою з іншими автоперевізниками з числа громадян Російської Федерації. Вказані дії створюють реальні передумови до в'їзду в Україну з Російської Федерації осіб, які можуть негативним чином вплинути на суспільно-політичну ситуацію в державі; незаконна діяльність іноземців щодо організації міжнародних перевезень створює суттєву загрозу економічним інтересам держави та призводить до недоотримання обов'язкових податкових платежів в особливо великому розмірі.

Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Обговорюючи правомірність вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 24 Закону України "Про Службу безпеки України" Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов'язана, зокрема: сприяти Державній прикордонній службі України в охороні державного кордону України; брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в'їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Згідно ч. 1-3 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Згідно п. 2, 3, 6 Інструкції про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Служби безпеки України 01.06.2009 №344, рішення про заборону в'їзду в Україну особі приймається в інтересах забезпечення безпеки України у разі, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБ України.

У разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в'їзду функціональним підрозділом Центрального управління, регіональним органом готується довідка.

На підставі відомостей, викладених у довідці, у функціональному підрозділі Центрального управління, регіональному органі готується постанова про заборону в'їзду в Україну.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, оскаржувана постанова прийнята начальником ГВ КЗЕ Управління СБ України в Харківській області, затверджена Головою Служби безпеки України 25.05.2014 саме згідно вказаного порядку, в межах компетенції Служби безпеки України.

Поряд з цим, згідно пояснень відповідача наведених в запереченнях на апеляційну скаргу та наданих в судовому засіданні представником під час апеляційного розгляду справи, передбачена Інструкцією довідка була складена у відповідності до вимог такої інструкції, зареєстрована у відповідному журналі та знаходилась в томі 16. Проте її було знищено у встановленому порядку, що підтверджується копією акта на знищення документів і справ від 31.12.2014 №70/8-26024, наданою Управлінням УСБУ в Харківській області. Копію зазначеного акту надано суду апеляційної інстанції та долучено судом до матеріалів справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції в судовому засіданні було оглянуто копію журналу реєстрації документів підготовлений в Управлінні СБУ в Харківській області 4956-5932 за період з 13.03.2014 по 20.03.2014, в якому було зареєстровано довідку №5156 від 14.03.2014 та копію журналу реєстрації документів вхідних документів, які є відправленими на запити співробітників Управління за період з 11.04.2014 по 17.06.2014. Зазначені журнали є документами з обмеженим доступом, у зв'язку з чим були досліджені в судовому засіданні, проте не долучені до матеріалів справи.

Зі змісту оскарженої постанови та наявних у справі матеріалів убачається, що підставою для висновку про необхідність забезпечення національної безпеки України шляхом заборони позивачу в'їзду в Україну став факт неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що підтверджується наявними у справі копіями постанов Управління Укртрансінспекції у Харківській області про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Згідно з листом Управління Укртрансінспекції у Харківській області від 20.03.2015 №276/1/59-15 адресованого на адресу Управління СБУ в Харківській області впродовж 2013-2015 років у відношенні ОСОБА_2 винесено 10 постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу на загальну суму 4590 грн., з яких проведено оплату штрафних санкцій лише по 5 постановах на загальну суму 850 грн.

При цьому із зазначених постанов, копії яких наявні в матеріалах справи, убачається, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення абз. 10 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (відсутній список пасажирів), ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" (відсутній список пасажирів, реєстраційні листи режиму праці та відпочинку водія), п. 7 ст. 12-34 ЄУТР (відсутній список пасажирів, реєстраційні листи режиму праці та відпочинку водія, бланк підтвердження діяльності), ст. 6 ЄУТР (порушення режиму праці та відпочинку водія під час здійснення міжнародних перевезень), ст. 20 Закону України "Про автомобільний транспорт" без розпізнавальних знаків державної реєстрації транспортного засобу.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження вказаних постанов та визнання їх незаконними відповідними судовими рішеннями.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що у відповідача були всі підстави для висновку про те, що під час попереднього перебування на території України позивач не виконав рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, оскільки не всі з накладених штрафів були позивачем оплачені.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що на час винесення судом першої інстанції оскаржуваної постанови всі штрафи ним були сплачені на увагу не заслуговують, оскільки предметом спору є постанова відповідача про заборону в'їзду в Україну від 24.05.2015, а на час її прийняття штрафи сплачені не були.

Крім того, як вірно зауважено судом першої інстанції, посилання позивача на сплату штрафів також не може бути підставою для визнання оскарженої постанови протиправною, оскільки рішення винесено на підставі вчинених правопорушень, допущених позивачем, а не на підставі несплати штрафів.

Також, судом першої інстанції встановлено, що посилання позивача на наявність бабусі похилого віку, за якою необхідний догляд не може бути прийнятий до уваги, оскільки відповідачем під час прийняття оскарженої постанови були прийняті інші обставини та підстави, а позивачем не доведено, що він здійснює такий догляд.

Крім цього, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів того, що догляд за бабусею здійснюється саме позивачем, натомість в матеріалах справи наявна довідка про те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду. Поряд з цим періодичні візити позивач до неї не можна вважати постійним доглядом.

Таким чином, судова колегія апеляційного суду першої інстанції погоджується із судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 11.08.2015 року.

.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.