Справа № 826/11359/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 серпня 2015 року № 826/11359/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Аблова Є.В., Шулежко В.П. розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіо-Транс»

до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті

про визнання протиправним та скасування наказу

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіо-Транс» (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (надалі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті від 11.06.13р. № 437 про анулювання ліцензії.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем безпідставно анульовано ліцензію на здійснення транспортних перевезень, на підставі обставин викладених у акті перевірки, що на думку Позивача не мали місця.

В судових засіданнях представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. В обґрунтування правомірності прийнятого наказу зазначив, що такий винесено в рамках повноважень та з урахуванням встановлених перевіркою порушень ліцензійних умов.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті від 31.05.2013 року № 441 проведено планову перевірку ТОВ «Кіо-Транс» на предмет додержання ним Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки 05.06.2013 року комісією з проведення перевірки складено: Акт № 76 проведення планової перевірки додержання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт»; Акт № 76/1 про неможливість ліцензіата забезпечити виконання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт».

В Актах перевірки встановлено наступні порушення: п.п. 2.3.4, 2.3.13, 2.3.3, 2.5.3, 2.5.1 Ліцензійних умов.

На підставі висновків вищезазначених Актів Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті прийнято Наказ від 11.06.2013 № 473, яким анульовано ліцензію ТОВ «Кіо-Транс» на здійснення внутрішніх перевезень пасажирів автобусами.

Не погоджуючись із винесеним Наказом Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про автомобільний транспорт", постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 «Про затвердження порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 №385.

Відповідно до положень ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт", реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно п.1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 р. №387/2011, (надалі - Положення №387/2011) Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України. Укртрансінспекція входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, на перевезення яким видано ліцензію, міському електричному, залізничному транспорті, експлуатації автомобільних доріг загального користування.

Пунктом 7 Положення №387/2011 передбачено, що Укртрансінспекція реалізовує свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Відповідно до пп.8 п.4 Положення №387/2011, Укртрансінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансінспекція у сфері автомобільного та міського електричного транспорту здійснює державний контроль і нагляд за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки на автомобільному транспорті (пп.7 п.4.2 Положення №387/2011).

Згідно з пп.5 п.6 Положення №387/2011, Укртрансінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку у випадках, передбачених законом, складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, підставою для винесення спірного наказу слугувало встановлення проведеною перевіркою порушення ТОВ «Кіо-Транс» Ліцензійних умов, а саме: не забезпечено проведення перевірки технічного стану і ремонту автобусів, не оформлено трудові відносини з окремими водіями, водій ОСОБА_2 виїхав на маршрут без передрейсового медичного огляду, у водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні відповідні медичні довідки встановленого зразка.

Щодо висновку про порушення вимог пп. 2.3.4 Ліцензійних умов, яке полягало у не забезпечені ТОВ «Кіо-Транс» проведення перевірки технічного стану і ремонту автобусів за допомогою осіб, які мають відповідну кваліфікацію, Суд зазначає наступне.

Як вбачається із змісту акту перевірки, до таких висновків Відповідач прийшов у зв'язку із не надання до перевірки актів виконаних робіт з ТО-1, ТО-2 та ремонту автотранспортних засобів.

Відповідно до пп. 2.3.4 Ліцензійних умов, Ліцензіати, які виконують роботи з надання послуг з перевезення, зобов'язані: забезпечувати проведення перевірки технічного та санітарного стану, технічного обслуговування і ремонту автотранспортних засобів відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 05.08.2008 № 974, Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 30.03.98 № 102, інструкцій заводів - виробників автотранспортних засобів за допомогою осіб, відповідальних за технічний стан автотранспортних засобів (штатних працівників або відповідно до договору з суб'єктами господарювання), які мають відповідну кваліфікацію, вимоги до якої визначені у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.04 № 336, і у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників.

Порядок технічного обслуговування і ремонту дорожніх транспортних засобівавтомобільного транспорту передбачений Положенням про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 30.03.1998 №102.

Порядок перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками врегульовано Порядком здійснення перевірок технічного стану транспортних засобів врегульовано, затвердженим Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 05.08.2008 № 974.

Відповідно до пункту 5.1. Порядку технічний стан колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) перевіряє персонал, який має відповідний рівень професійної кваліфікації щодо виконуваних робіт.

Згідно з пунктом 5.4. Порядку, перевізник визначає персонал, що перевіряє технічний стан КТЗ. Якщо перевізник не має відповідної власної технічної бази та фахівців відповідної кваліфікації, він забезпечує перевірку тонічного стану КТЗ за договором з автотранспортним підприємством, яке в змозі забезпечити таку перевірку згідно із законодавством.

Також, стаття 25 Закону України «Про автомобільний транспорт» особливості договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу договір про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу укладають відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником та виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо).

Тобто перевірку технічного стану, технічного обслуговування і ремонту автотранспортних засобів перевізника можуть забезпечувати як призначені ним працівники з відповідною кваліфікацією, так і суб'єкт господарської діяльності з якими укладено відповідний договір.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що на виконання перечислених вище норм, позивачем укладено із ПАТ «Києво-Святошинська Сільгосптехніка» договір підряду №12/02 від 17.05.2012 року, згідно з яким останнє забезпечувало перевірку технічного стану, технічного обслуговування і ремонт автотранспортних засобів "ТОВ «Кіо-Транс». Відповідно до вказаного договору забезпечувалося виконання пп. 2.3.4 Ліцензійних умов.

Також судом встановлено, що за змістом вищезазначеного договору, акти виконаних робіт сторонами підписувались один раз в місяць, так Позивачем до матеріалів справи додано копії документів у період що перевірявся, а саме, за січень-травень 2013 року за №№ 0000035, 0000079, 0000114, 0000161, 0000193.

Суд звертає увагу, що вищезазначені обставини відповідачем жодним чином не спростовано.

Враховуючи наявність актів виконаних робі, що підвереджують здійснення ПАТ «Києво-Святошинська Сільгосптехніка» перевірки технічного стану, технічного обслуговування і ремонт автотранспортних засобів ТОВ «Кіо-Транс» за період з січня по травень 2013 року, Суд приходить до висновку щодо безпідставності висновків відповідача, викладених у актах № 76 та 76/1, щодо допущення позивачем порушень пп. 2.3.4 Ліцензійних умов.

Щодо висновку про порушення п.п 2.3.13 Ліцензійних умов, в частині не забезпечення оформлення трудових відносин з персоналом автомобільного транспорту відповідно до трудового законодавства, Суд зазначає наступне.

Відповідно до пп 2.3.13 Ліцензійних умов ліцензіат повинен забезпечувати оформлення трудових відносин з персоналом автомобільного транспорту відповідно до положень трудового законодавства (крім автомобільних самозайнятих перевізників).

Зокрема, акти перевірки № 76 та 76/1 містять відомості щодо 30 водіїв з якими Позивачем не оформлено трудових відносин.

Суд не погоджується з даними твердженнями Відповідача та вважає їх необґрунтованими, виходячи із наступних доводів.

Відповідно до змісту статті 26 Кодексу законів про працю України при укладанні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі і розпорядженні) про прийняття на роботу.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Наказів ТОВ «Кіо-Транс» «По особовому складу»: від 07.05.2013 р. № 02/4-к всі 30 із зазначених в актах водіїв було прийнято на роботу з випробувальним терміном 30 робочих днів, а згідно з Наказу від 03.06.2013 р. №02/7-К - 14 водіїв призначено з 03.06.2013 р. на посаду водіїв категорії «Д», з окладом згідно штатного розкладу.

Частинами 3, 4 статті 24 Кодексу законів про працю України передбачає, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Отже, на момент проведення перевірки законодавство передбачало укладення трудового договору як шляхом видання наказу чи розпорядження, такі шляхом фактичного допуску працівника до роботи.

Крім того, слід зауважити, що акти перевірки при визначенні не оформлених належним чином працівників містять численні помилки при зазначенні анкетних даних працівників, а саме, зазначені в акті як неоформлені водії ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, відповідно до наданих доказів працевлаштовані у позивача як: ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

Також в підтвердження дотримання Позивачем норм трудового законодавства свідчить наданий до матеріалів справи акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області від 23.06.2013 р., яким не виявлено порушень трудового законодавства.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що і в цій частині встановлені перевіркою порушення Ліцензійних умов не мали місця.

Щодо висновку про порушення п.п. 2.3.3 та 2.5.3 Ліцензійних умов, а саме, не забезпечення медичного огляду працівнику перед виходом на рейсовий маршрут, Суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.3.3 Ліцензійних умов забезпечувати контроль технічного ти санітарного стану автотранспортних засобів, проведення медичного контролю стану здоров'я водіїв автотранспортних засобів із відповідною відміткою у дорожніх листах, якщо їх наявність передбачена законодавством України, а також їх належне ведення;

Згідно з пунктом 2.5.3. Ліцензійних умов ліцензіати зобов'язані допускати до роботи з надання послуг з перевезень водіїв автотранспортних засобів на яких оформлено документальне підтвердження проходження водіями позмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів, а саме: відмітки медичного працівника в журналі щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв і в дорожньому листі, якщо їх наявність дляданого виду автомобільних перевезень передбачено законодавством України.

З аналізу наведених норм вбачається, що дані про стан здоров'я водія вносяться як до журналу щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв, так і до дорожнього листа.

Як вбачається із змісту актів перевірки, перевіряючою комісією зроблено висновок, що 13.12.12 р. водій ОСОБА_2 виїхав на маршрут без передрейсового медичного огляду, оскільки відповідна відмітка не була відображена у журналі щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв.

Разом з тим, із пояснень представнирка Позивача та наданих суду доказів вбачається, що хоча така відмітка дійсно відсутня у журналі щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв, проте, міститься у дорожньому листі та вчинена медичним працівником ОСОБА_18, однак, помилково не внесена даною особою до журналу.

Таким чином, висновки акту № 76 та 76/1 про те, що водій ОСОБА_2 12.12.12р. виїхав на маршрут без передрейсового медичного огляду також у повній мірі спростовано під час розгляду справи по суті.

Щодо висновку про порушення п.п. 2.5.1 Ліцензійних умов, в частині відсутності у певних працівників позивача відповідної медичної довідки щодо придатності до керування автотранспортним засобом установленого зразка, Суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту актів перевірки № 76 та 76/1, встановлено, що така довідка відсутня у двох працівників ТОВ «Кіо-Транс», а саме, водії ОСОБА_3 та ОСОБА_19

Разом з тим позивачем до матеріалів справи додано копії медичних довідок щодо придатності до керування транспортним засобом ОСОБА_4 серія 10ААВ № 592146 дійсна з 06.03.2013р. по 06.03.2015р. та ОСОБА_3 - дійсна з 29.03.2013р. по 29.03.2014р.

Враховуючи встановлені судом обставини, Відповідачем не доведено факт допущення Позивачем порушень Ліцензійних умов, що встановлені у актах перевірки № 76 та 76/1, а відтак, підстави для винесення спірного наказу також відсутні, а тому, спірний наказ підлягає скасуванню.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті від 11.06.13р. № 437 про анулювання ліцензії ТОВ «Кіо-Транс» на здійснення внутрішніх перевезень пасажирів автобусами.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді Є.В. Аблов В.П. Шулежко