Справа № 554/5275/15-а
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 21.07.2015 Справа № 554/5275/15-а
Справа № 554/5275/15-а
Провадження № 2-а/554/150/2015
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 липня 2015 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченко А. Г.

при секретарі Гречка Є. В.

представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про зобовязання вчинити дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (далі Головне Управління) про зобовязання відновити пенсійні виплати з 1 квітня 2015 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

3 липня 2015 року позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, у якій він просить зобовязати Головне Управління відновити пенсійні виплати з 1 червня 2015 року відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 2 березня 2015 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 2007 року він перебуває на обліку в Головному Управлінні та до 1 квітня 2015 року отримував довічну пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З 1 квітня 2015 року йому було припинено виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 2 березня 2015 року, оскільки він є державним службовцем.

Такі дії відповідача вважає протиправними, оскільки особистої письмової згоди на добровільну відмову від призначеної довічної пенсії він не надавав, що і послужило підставою для звернення його до суду з адміністративним позовом.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився та подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що згідно ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійні виплати позивачу припинені тимчасово - з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, і цим не позбавлено позивача права на отримання пенсії у подальшому, а тому це не є порушенням його права на пенсійне забезпечення. Наголосив, що вказана норма Закону є діючою та жодним рішенням Конституційного Суду України чи іншим законом скасована не була, а отже даний нормативний акт є чинним та підлягає обовязковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення позовних вимог та у своїх міркуваннях виходить із наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебуває на обліку у Головному Управлінні з 2007 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Згідно пенсійного посвідчення серії ААИ № 551138 виданого Пенсійним фондом України 3 квітня 2014 року, яке є дійсним, підтверджено право позивача на одержання пенсії довічно (а.с.9).

Відповідно до довідки № 01-52/1242 від 22 квітня 2015 року Полтавської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 працює в апараті Полтавської обласної державної адміністрації в мобілізаційному підрозділі на посаді головного спеціаліста (а.с.12).

Судом встановлено, що призупинення виплати пенсії позивачу було здійснено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 2 березня 2015 року, яким було змінено редакцію статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яку було викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Позивач особистої письмової згоди на добровільну відмову від призначеної довічної пенсії не надавав.

Статтею 43 ОСОБА_4 України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цим правом скористався позивач після виходу на пенсію за вислугою років.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_4 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Згідно ст. 22 ОСОБА_4 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 ОСОБА_4 визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

За викладених обставин відповідач грубо порушив вимоги ч. 1 ст. 58 ОСОБА_4 України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ОСОБА_4 конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть буди обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.

Частиною 2 статті 64 ОСОБА_4 України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї ОСОБА_4.

На час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та звернення позивача до суду воєнний або надзвичайний стан в країні не вводився, а тому обєктивних підстав для введення окремих обмежень прав і свобод не було і немає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання раніше призначеної довічної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може бути обмеженим, а тому дії відповідача знаходить неправомірними.

Частиною 3 статті 8 ОСОБА_4 України встановлено, що норми ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Наголошуючи на тому, що ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, Верховний Суд України в частині першій пункту другого Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування ОСОБА_4 України при здійсненні правосуддя» розяснив, що суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності ОСОБА_4 України і в усіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_4 України як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на ОСОБА_4 України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує ОСОБА_4 України у разі, коли закон, який був чинним до введення в дію Основного закону чи прийнятий після цього, суперечить їй (підпункт два частини третьої пункту два зазначеної Постанови).

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до ОСОБА_4 України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

З наведено вище слідує, що дії відповідача щодо невиплати пенсії позивачу, починаючи з 1 червня 2015 року є протиправними, а право позивача на належний рівень соціального забезпечення підлягає захисту.

Крім того встановлено, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 2 березня 2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України.

Отже, з 1 червня 2015 року призначення всіх пенсій здійснюється на загальних підставах та припинено призначення спеціальних пенсій, а отже і дію тих законів, на підставі яких їх було призначено, що, на думку суду, виключає можливість невиплати пенсії та призупинення дії тих законів, які скасовані.

На підставі наведеного та керуючись статями 8, 22, 58, 64, 126, 130 ОСОБА_4 України, статтями 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Зобовязати Головне Управління Пенсійного фонду України у Полтавській області відновити ОСОБА_3 пенсійні виплати з 1 червня 2015 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 27 липня 2015 року.

Суддя А.Г. Савченко