Справа № 805/1542/15-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року справа №805/1542/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Донецького окружного адміністративного від 26 травня 2015 року у справі №805/1542/15-а (головуючий І інстанції Галатіна О.О.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 року №,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.03.2015 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного від 26 травня 2015 року позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.03.2015 року №, відповідно до якого зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 42 189 грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 10 547,25 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначив, що ним правомірно було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, оскільки при здійсненні перевірки було встановлено порушення позивачем вимог п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України. Відповідач також зазначив, що виходячи з приписів п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Тобто, у разі не відображення даних податкової накладної в податкових зобов'язаннях продавця, така податкова накладна не є податковим документом та не дає покупцю права на податковий кредит. Статус податкового документу податкова накладна набуває в момент відображення її даних в податкових зобов'язаннях контрагента, тобто Податковим кодексом України встановлено прямий взаємозв'язок між податковим кредитом з ПДВ платника податку та податковим зобов'язаннями його контрагента: у разі недекларування податкових зобов'язань - відсутнє право на податковий кредит.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, щодо від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2014року, за результатами якої складено акт від 07.11.2014року за №1303/28-10-37-10/00191135 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.03.2015року за № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 42189грн. за вересень 2014р. та нараховано штрафні санкції в розмірі 10547,25грн.

Підставою для прийняття спірного рішення послужив висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п.198.6ст.198, п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200, п.14.1.18 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту у серпні 2014 року, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 42188,72грн. та завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у вересні 2014року в розмірі 42188,72грн.»

При здійсненні перевірки встановлено, що відповідно до Додатку №5 та Реєстру отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014року позивачем включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 18000грн. по податковим накладним, отриманим від МПП «Старт», проте, сума податкових зобов'язань з ПДВ МПП «Старт» за серпень 2014року становить 0грн., оскільки податкову декларацію до контролюючого органу платником податків не надано. Перевіркою формування податкового кредиту за серпень 2014року встановлено, що відповідно до Додатку №5 та Реєстру отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014року позивачем включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 6391,26грн. по податковим накладним, отриманим від ТОВ «Лайт», проте, сума податкових зобов'язань з ПДВ ТОВ «Лайт» за серпень 2014року становить 0грн., оскільки податкову декларацію до контролюючого органу платником податків не надано. Перевіркою формування податкового кредиту за серпень 2014року встановлено, що відповідно до Додатку №5 та Реєстру отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014року позивачем включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 4318,26грн. по податковим накладним, отриманим від ТОВ «Профстрой», проте, сума податкових зобов'язань з ПДВ ТОВ «Профстрой» за липень 2014року становить 0грн., оскільки податкову декларацію до контролюючого органу платником податків не надано. Перевіркою формування податкового кредиту за серпень 2014року встановлено, що відповідно до Додатку №5 та Реєстру отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014року позивачем включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 344грн. по податковим накладним, отриманим від ТОВ «Гудвілл-Брок», проте, сума податкових зобов'язань з ПДВ ТОВ «Гудвілл-Брок» за липень 2014року становить 0грн., оскільки податкову декларацію до контролюючого органу платником податків не надано. Перевіркою формування податкового кредиту за серпень 2014року встановлено, що відповідно до Додатку №5 та Реєстру отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014року позивачем включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 13134,92грн. по податковим накладним, отриманим від КП «Компанія «Вода Донбасу», проте, сума податкових зобов'язань з ПДВ КП «Компанія «Вода Донбасу» за червень 2014року становить 0грн., оскільки податкову декларацію до контролюючого органу платником податків не надано.

Згідно п.п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною ( п.198.2 ст.198 цього Кодексу).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

У п.198.6 наведеної норми визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та МПП «Старт» було укладено договір №823 від 23.08.2011року, у відповідності до якого позивачем було придбано нестандартне обладнання за умовами, що передбачені зазначеним договором на суму ПДВ 18000грн., з урахуванням специфікацій.

Факт виконання наведеного договору підтверджується видатковою накладною.

Для формування податкового кредиту по вищевказаній операції МПП «Старт» було виписано податкову накладну від 11.08.2014року за №1 на суму ПДВ 18000грн., яка була відображена позивачем в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за серпень 2014року.

Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профстрой» було укладено договір №284/3 від 23.01.2014року, за яким позивачем було придбано хімічні матеріали, лакофарбові матеріали, господарські матеріали, сантехнічні вироби, будівельні матеріали на суму ПДВ 4318,26грн..

Факт виконання цього договору підтверджується видатковими накладними, а використання придбаних ТМЦ в господарській діяльності підприємства підтверджується актами списання ТМЦ на збут та актами списання матеріалів та трудовитрат , картками складського обліку матеріалів

Для формування податкового кредиту по вищевказаній операції Товариством з обмеженою відповідальністю «Профстрой» було виписано податкові накладні від 04.07.2014року за №22 на суму ПДВ 1213,40грн. та від 04.07.2014року за №21 на суму ПДВ 3104,86грн., які були відображені позивачем в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за серпень 2014року.

Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гудвілл-Брок» було укладено договір від 27.03.2014року за №1 про надання послуг тимчасового зберігання автотранспорту у зоні митного контролю на території ТОВ «Гудвілл-Брок». Факт виконання сторонами умов договору підтверджується актом виконаних робіт.

Для формування податкового кредиту по вищевказаній операції Товариством з обмеженою відповідальністю «Гудвілл-Брок» було виписано податкову накладну від 25.07.2014року за №27 на суму ПДВ 344,00грн., яка була відображена позивачем в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за серпень 2014року.

Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайт» було укладено договір від 21.02.2014року за №8325/2 на придбання води питної очищеної, факт виконання якого підтверджується видатковими накладними, а використання придбаних ТМЦ в господарській діяльності підприємства підтверджується актами списання ТМЦ на охорону праці .

Для формування податкового кредиту по вищевказаній операції Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайт» було виписано податкові накладні, які були відображені позивачем в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за серпень 2014року.

Також, між позивачем та КП «Компанія «Вода Донбасу» було укладено договір №83 від 30.12.2013року про надання послуг по централізованому водопостачанню та водовідведенню, на підтвердження факту виконання якого надано лист Донецької обласної ради КП «Компанія «Вода Донбасу» Харцизького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства від 09.04.2015року та паспорт водного господарства ПАТ «ХТЗ».

Для формування податкового кредиту по вищевказаній операції КП «Компанія «Вода Донбасу» було виписано податкові накладні, які були відображені позивачем в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за серпень 2014року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не оспорюється факт отримання позивачем наведених податкових накладних чи порушення порядку їх заповнення. Висновки акту перевірки ґрунтуються виключно на даних автоматизованої системи "Податковий блок" в результаті чого встановлено розбіжності між сумою податкового кредиту позивача та податкових зобов'язань його контрагентів, які дорівнюють 0 грн. оскільки податкові декларації останніми не надані.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від факту декларування та сплати контрагентом його зобов'язань. Податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, виписані контрагентом, який на момент спірних правовідносин був зареєстрований платником ПДВ, що не спростовано відповідачем, та зареєстровані в ЄРПН.

Колегія суддів зазначає, що порушення норм податкового законодавства контрагентами позивача породжує негативні наслідки саме для цих підприємств і не може впливати на право позивача на податковий кредит. Податковий кодекс України не містить у собі норми, яка б покладала відповідальність на платника податку - покупця товару (послуг) за правильність визначення платником податку - продавцем об'єктів оподаткування, правильність відображення їх у податковому обліку та інше.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем порушення позивачем вимог п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200, п.14.1.18 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, а тому правомірно скасовано спірне податкове повідомлення-рішення.

Частиною 2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного платника податків, у випадку за неправомірні дії іншого платника податків підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Європейський суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

У п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України (чинної до 01.01.2015р.), на яку посилається відповідач, встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Наведена норма не містить в собі заборони на формування платником податків податкового кредиту у разі недекларування контрагентом податкових зобов'язань, а тому доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийняті до уваги.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Донецького окружного адміністративного від 26 травня 2015 року у справі №805/1542/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного від 26 травня 2015 року у справі №805/1542/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

Сухарьок М.Г.