Справа № 826/6057/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6057/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

13 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві - Рябошапки Станіслава Олександровича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібні технології» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібні технології» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки воно, на думку позивача, прийняте відповідачем з порушенням норм матеріального права та не відповідає вимогам закону, висновки контролюючого органу відносно факту вчинення підприємством правопорушення є помилковими, а тому вказане податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2015 року задоволено позов. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.12.2014 року № .

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві - Рябошапка Станіслав Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Хлібні Технології» з питань взаємовідносин з ТОВ «Оптова база «Чай-агропродукт», ТОВ «Трейдбор» за період з 01.07.2014 року по 31.08.2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 03.12.2014 року № 9853/26-51-22-01/36823853, за змістом якого перевіркою встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 428657,10 грн.

На підставі висновків вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 року № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 535821,30 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 428657,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 107164,20 грн.

За результатами адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 19.02.2015 року № 2889/10/26-15-10-05-35, яким податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 року № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 14.08.2015 року № 6123/6/99-99-10-01-04-25, яким скаргу ТОВ «Хлібні Технології» залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Правова позиція по даному питанню висловлена Вищим адміністративним судом України, у листі від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Судом першої інстанції було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібні технології» зареєстровано Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією. Взято на облік у ДПІ у Дарницькому районі м. Києва за № 687-09 від 07.10.2009 року та зареєстровано платником податку на додану вартість, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 13.01.2010 року № 100262604. Основний вид діяльності - виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості.

Предметом перевірки стали фінансово-господарські взаємовідносини ТОВ «Хлібні технології» з ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор» за період з 01.07.2014 року по 31.08.2014 року.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що між ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт» (орендодавець) та ТОВ «Хлібні технології» (орендар) укладено договір оренди обладнання № 4-2011 від 27.02.2011 року, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування напівавтоматичну лінію для виробництва стрічкового тіста та зобов'язується оплачувати орендодавцеві орендну плату.

Також між ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт» (орендодавець) та ТОВ «Хлібні технології» (орендар) укладено договір оренди обладнання № 1/2012 від 01.05.2012 року, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування майно, а саме: піч тунельну транову Р-45 кВт ОМ-200, вартістю 451 300,00 грн.; лінію по відстоюванню лаваша та Л-150, вартістю 157 820,00 грн.; тістоміс автоматичний 50кг. ТА-50-2 шт. вартістю 33 617,00 грн. за 1 шт.

Крім цього, між ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт» (орендодавець) та ТОВ «Хлібні технології» (орендар) укладено договір оренди обладнання № 5-2011 від 27.02.2011 р., відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування наступне обладнання: холодильна камера V=25 м.куб. t-25C RS - 122 1шт. - 62 000,00 грн.; холодильна камера V=8 м.куб. t-20C RS-80 1 шт. - 58 000,00 грн.; холодильна камера V= 6 м. куб. t-5C RS-15 1 шт.- 51 500,00 грн.; вентиляційне обладнання Р=6 м. куб/мин. 1500 оборотів 1 шт. - 27 200,00 грн.

На підтвердження передачі майна позивачем надано суду акти приймання-передачі устаткування.

На підтвердження оплати за оренду майна за вищевказаними договорами позивачем надано суду рахунки-фактури, банківські виписки, оборотно-сальдові відомості; на підтвердження проведення робіт позивачем надано суду акти здачі-надання послуг та податкові накладні.

Судом першої інстанції також було встановлено, що між ПАТ «Київська виробнича компанія «РАПІД» (орендодавець) та ТОВ «Хлібні Технології» (орендар) укладено договір оренди № 30/МС про надання послуг на зберігання продукції на матеріальному складі від 15.03.2014 року, відповідно до умов якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає, а орендар приймає у строкове платне користування приміщення для зберігання продукції орендаря загальною площею 140 кв.м., що розташоване за адресою: 02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 7.

Між ФОП ОСОБА_3 (перевізник-експедитор) та ТОВ «Хлібні технології» (замовник) укладено договір № 1/П-2014 на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 19.05.2014 року. Предметом договору є взаємовідносини сторін, які виникають при перевезенні вантажів, що надаються замовником для перевезення автомобільним транспортом в Україні, Статутом автомобільного транспорту України та умовами договору.

На підтвердження здійснення перевезення товарів позивачем надано суду товарно-транспортну накладну, за змістом якої вантажовідправником є ТОВ «Трейдбор», отримувач- ТОВ «Хлібні технології». Перевезення здійснюються ФОП ОСОБА_3, вантажем, що перевозиться, є - клейковина, куркума, масло оливкове.

Крім цього, між ПАТ «Київська виробнича компанія «РАПІД» (орендодавець) та ТОВ «Хлібні технології» (орендар) укладено договір оренди № 30/МС про надання послуг на зберігання продукції на матеріальному складі від 01.06.2014 року, відповідно до умов якого орендодавець в порядку та на умовах, визначеним цим договором передає, а орендар приймає у строкове платне користування приміщення для виробництва харчової продукції та її зберігання загальною площею 557,5 кв.м., розташовані за адресою: 02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 7.

Передача вказаного приміщення орендарю підтверджується актом приймання-передачі складського приміщення від 15.03.2014 року.

При цьому, позивачем було придбано сировину для виготовлення хлібобулочних виробів у ТОВ «Трейдбор», відповідно до договору № 1004 від 10.04.2014 року. Факт придбання товару підтверджується виписаними видатковими накладними, податковими накладними. На підтвердження розрахунків між сторонами позивачем також надано рахунки-фактури, банківські виписки. На підтвердження перевезення придбаної сировини позивачем надано товарно-транспортну накладну.

Сировина зберігалася на складі, відповідно до договорів № 30/МС від 15.03.2014 року, від 01.06.2014 р., укладених з ПАТ «Київська виробнича компанія «РАПІД».

Виготовлену позивачем продукцію було реалізовано, відповідно до укладених договорів поставки, а саме: № 253 від 01.04.2014 року - ТОВ «Твич»; № 433 від 01.04.2014 року - ТОВ «Джуна»; № 748 від 01.04.2014 року - ТОВ «Фінєст»; № 2 поставки хлібобулочних виробів від 26.02.2014 року - ПАТ «Київхліб». На підтвердження оплати реалізованого товару позивачем надано суду банківські виписки.

Судом першої інстанції було встановлено, що висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на акт від 08.12.2014 року № 1760/26-59-22-08/38124130 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Трейдбор» з питання дотримання вимог податкового законодавства по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам з контрагентами за період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 р., висновками якого не підтверджено реальність здійснення операцій з отримання товарів (робіт, послуг) ТОВ «Трейдбор» у контрагентів продавців та операції з продажу цих товарів (робіт, послуг) контрагентам-покупцям за період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 р.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що висновки відповідача не підтверджено належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що операції позивача з ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Також, відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор» були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не було враховано первинні документи позивача.

Висновки про сумнівність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор» податковим органом були зроблені не у зв'язку з непідтвердженням товарності цих операцій, відсутністю чи неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а лише на підставі акту від 08.12.2014 року № 1760/26-59-22-08/38124130 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Трейдбор» з питання дотримання вимог податкового законодавства по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам з контрагентами за період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 р.».

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Правова позиція по даному питанню висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 року К-24186/06.

При цьому, в акті перевірки відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт» та реалізовані ТОВ «Трейдбор» послуги, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом першої інстанції було встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт» та виданих ТОВ «Трейдбор», що не заперечується податковим органом.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово-господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор», а тому формування ТОВ «Хлібні технології» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а нарахування позивачу сум з податку на додану вартість - протиправним.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позов є таким, що підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві - Рябошапки Станіслава Олександровича - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 13.08.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.