Справа № 2а-5/10
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" серпня 2015 р. К/9991/78091/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М., Олексієнка М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2011 року по справі № 2а-5/10

за позовом ОСОБА_4

до Лінійного управління на Південно-західній залізниці Управління

Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті

(далі - ЛУ на Південно-західній залізниці УМВС України на

залізничному транспорті),

Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України)

про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до ЛУ на Південно-західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті та МВС України про визнання бездіяльності відповідачів, пов'язану з невиплатою одноразової грошової допомоги протиправною, стягнення солідарно з відповідачів недоплаченої суми одноразової грошової допомоги в розмірі 10800 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

Постановою Козятинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2010 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ЛУ на Південно-західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті провести переоформлення документів на виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» згідно грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день встановлення інвалідності, включивши до грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику міліції, посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка в розмірі 100% грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Козятинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2010 року залишити в силі.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 в період з 19 липня 1979 року до 14 серпня 1997 року проходив службу в ЛВВС на станції Козятин УМВС України на Південно-Західній залізниці.

9 липня 2007 року позивачу безстроково встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням службових обов'язків під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.

ЛУ на Південно-західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті було проведено оформлення документів на виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції».

На підставі довідки УМВС України у Вінницькій області від 31 жовтня 2008 року № 80/8742 позивачу виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 9360 грн. (а.с.10).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів.

Частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі ( смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент встановлення позивачу інвалідності та на час його звільнення порядок нарахування та виплати грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ здійснювався відповідно до Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» (далі - Указ Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926/96).

Грошове забезпечення працівників міліції, з якого нараховувалась одноразова грошова допомога, складалось з: посадового окладу; окладу за спеціальним званням; надбавки за вислугу років; надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років).

Надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) була встановлена особам рядового, а також середнього і старшого начальницького складу органів внутрішніх справ Указом Президента України від 31 серпня 2001 року № 771 «Про внесення змін до Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926».

Пунктом 2 зазначеного Указу визначено, що виплати встановлених надбавок відповідно до цього Указу особам рядового і начальницького складу та працівникам органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, будуть здійснюватись, починаючи з 1 жовтня 2001 року.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач звільнився з органів внутрішніх справ у серпні 1997 року, а отже за останньою посадою перед звільненням надбавку в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення не отримував.

Таким чином, суд апеляційної інстанції визнав правомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою посадою, яка складалася з посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, зазначивши при цьому, що відповідач правомірно не врахував надбавки в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) передбаченої Указом Президента України від 31 серпня 2001 року № 771 «Про внесення змін до Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926», оскільки позивач ні на момент встановлення інвалідності ні на час звільнення такої надбавки не отримував.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки доводам позивача, зазначеним у позові про те, що для проведення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги ЛУ на Південно-західній залізниці УМВС України було надано довідку про його грошове забезпечення на день встановлення інвалідності. Згідно вказаної довідки грошове забезпечення ОСОБА_4 складалось з посадового окладу - 95 грн., окладу за спеціальним званням - 55 грн., надбавки за вислугу років 40% - 60 грн. та 100% надбавка - 210 грн. всього 420 грн.

При цьому, як вбачається з довідки про грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги відповідачем зазначено, що надбавка за вислугу років позивачу виплачена у розмірі 30% (а.с.43).

Оскільки, судом апеляційної інстанції не були перевірені вказані доводи позивача, щодо протиправності дій неврахування відповідачем надбавки за вислугу років у розмірі 40%, то постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2011 року не можна вважати обґрунтованою.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування рішення суду апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2011 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Заїка М.М.

Олексієнко М.М.