Справа № 804/4055/14
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2014 р. Справа № 804/4055/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Потолової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У судове засідання з'явилася позивач, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у порядку письмового провадження.
Відповідач не забезпечив участь повноважного представника у судовому засіданні, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення (а.с.76-78). З клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, письмові заперечення проти позову долучені до матеріалів справи.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин, судом на місці ухвалено щодо здійснення подальшого розгляду адміністративної справи за даної явки сторін та на підставі наявних у ній доказів, в порядку письмового провадження.
Суд, вивчивши матеріали справи, надані докази та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) зареєстрована Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 26.05.2010р. та перебуває на податковому обліку в Лівобережній МДПІ з 27.05.2010р.
За результатами перевірки 19.04.2013р. складено Акт за №1724/17-2/НОМЕР_1 зі встановленням порушення п.198.1, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість за листопад 2012р. на загальну суму 1'133грн.33коп.
Не погоджуючись з висновками та рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів з відповідним позовом.
Позивач вказує, що відповідачем в основу перевірки позивача покладено висновки Акту перевірки ДПІ у Печерському районі м.Києва №1005/22-10/30782038 від 15.03.2013р. про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЕЛТІС», якими встановлено відсутність у останнього виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення виду діяльності визначеного згідно довідки ЄДРПОУ. У зв'язку з чим, встановлено відсутність у ТОВ «ЕЛТІС» реального здійснення господарських операцій.
Позивач звертає увагу, що ТОВ «ЕЛТІС» оскаржено в судовому порядку дії ДПІ у Печерському районі м.Києва ДПС по проведенню зустрічної звірки.
Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.05.2013р. по справі №826/4890/13-а за позовом ТОВ «ЕЛТІС» до ДПІ у Печерському районі м.Києва ДПС про визнання протиправними дій, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013р., вирішено:
Крім того, позивач зазначає, що відповідачем на її адресу було направлено лист від 01.04.2013р. за вих. №9809/9/17-2 з вимогою про надання документів на підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ЕЛТІС» за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. Однак, вказаний лист нею отриманий лише 03.04.2013р.
Позивач зазначає, що вимоги листа від 01.04.2013р. нею були виконані, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 08.04.2013р., в якій зазначено про отримання первинних документів на підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ЕЛТІС».
Отже, позивач вважає, що оскільки 08.04.2013р. відповідачу було надано всі необхідні документи, то проведення у той же день позапланової невиїзної перевірки є грубим порушенням норм чинного законодавства.
Також, позивач вказує, що відповідач в акті перевірки посилається на оформлення з порушенням вимог податкового законодавства податкових накладних по наданню транспортно-експедиційних послуг. А саме: встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій з ТОВ «ЕЛТІС», за листопад 2012р. - по ланцюгу з постачальниками та покупцями, на загальну суму 6'800грн. Хоча, як зазначає позивач, під час перевірки досліджувалась первинна документація оформлена належним чином, яка в свою чергу свідчила про інше і те, що дана документація досліджувалась підтверджується самим актом перевірки.
Письмові заперечення відповідача аналогічні обґрунтуванням та висновкам акту перевірки, додаткових доказів не надано.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПКУ господарська діяльність визначена, як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи.
Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.
Згідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно пп. 83.1.1.-83.1.6 п. 83.1 ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
Відповідно до п.п. 44.1, 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Згідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» N 996-XIV від 16.07.1999 р. господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Згідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону України бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, в основу висновків перевірки позивача, за результатами якої складено Акт №1724/17-2/НОМЕР_1 від 19.04.2013р., покладені висновки акту перевірки її контрагента - ТОВ «ЕЛТІС» (Акт №1005/22-10/30782038 від 15.03.2013р.).
Проте, податковим органом не прийнято до уваги, що судовим рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва у справі №826/4890/13-а, яке набрало законної сили 20.11.2013р., визнано протиправними дії ДПІ у Печерському районі м.Києва ДПС, а саме:
Отже, на підставі судового рішення та доданих до матеріалів справи копій первинних документів, вбачається, що позивачем правомірно до складу податкового кредиту віднесено ПДВ за податковою накладною №132 від 23.11.2012р. на загальну суму 6'800грн.00коп., у т.ч. ПДВ - 1'133грн.33коп.
Відтак, висновки податкового органу в акті перевірки позивача, на підставі якого винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, спростовані матеріалами справи.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням вищевикладеного, відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а вимоги позивача знайшли підтвердження в ході судового розгляду адміністративної справи, у зв'язку з чим, підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України повернути з Державного бюджету України позивачу - Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 182грн. 70коп., сплачені платіжним дорученням №18 від 21.03.2014 р.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 182грн.70коп. (сто вісімдесят дві грн. 70коп.)
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Г. В. Потолова