Справа № 2а-352/10
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 р. Справа № 28789/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Сапіги В.П., Рибачука А.І.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі про стягнення невиплаченої щомісячної соціальної державної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2010 року, Заліщицьким районним судом Тернопільської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі про визнання відмови протиправною та стягнення суми невиплаченої щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по даний час.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що враховуючи положення ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни, а тому у відповідності до ст.6 даного Закону їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік» дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни було обмежено.

Однак, Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення статей Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому невиплата передбаченого згаданою статтею підвищення до пенсії «дітям війни» є такою, що суперечить Конституції України та Законам України.

Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2010 року позов задоволено частково. Постановлено визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком - протиправними. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком за період з 18 квітня 2010 року. Постанову звернено до негайного виконання.

Зазначену постанову мотивовано тим, що статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік» дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було обмежено.

Однак, Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення статей Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», що визнані неконституційними.

Оскільки, позивач, відноситься до соціальної групи «діти війни», то з огляду на викладене слід зобовязати відповідача, Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі, провести перерахунок та виплату підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком за період з 18 квітня 2010 року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Управлінням Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначено, що до видаткової частини Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» не було внесено змін, а тому кошти на виплату передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищень були відсутні. Крім того вказано, що законодавством України не врегульоване питання щодо розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначення мінімального розміру пенсії за віком наведене в цій статті застосовується виключно до розмірів пенсій, призначених за цим Законом.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод в частині зобовязання відповідача нараховувати і виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період 2010 року, оскільки дія норм ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2010 рік не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами. Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відтак, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Однак, у відповідності до ч.2 ст.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ст.ст.99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позивач, зазначив в позовній заяві, що строк для звернення до суду за захистом своїх порушених прав пропустив у зв»язку з частими змінами законодавства, про які його не повідомляли.

Закони, прийняті Верховною Радою України та інші нормативно-правові акти, опубліковуюся в офіційних вісниках та виданнях, а також висвітлюються в засобах масової інформації (газетах, радіо, телебаченні, тощо), а тому на думку суд апеляційної інстанції вищезазначені підстави не є поважними, для поновлення строку для звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, оскільки звернувся з позовом лише 18.10.2010 року.

Оскільки іншими нормативно-правовими актами не визначено строк звернення до суду за не нарахованими пенсіями, то під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин слід застосовувати шестимісячний строк звернення до суду.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність застосування строку звернення до суду, визначеного ст.99 КАС України та залишення без розгляду позовних вимог позивача в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії як дитині війни за період до 17.04.2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 КАС України кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ч. 2, 3 ст. 11 КАС України, захист прав в адміністративному судочинстві має бути ефективним, тобто задовольняючи адміністративний позов суд повинен вжити всі заходи для поновлення порушеного права позивача, про захист якого він просить, в законний спосіб. Однак, не може вважатись виходом за межі позовних вимог розгляд та вирішення питання про наявність, чи відсутність порушень прав, свобод та інтересів позивача про захист яких він не просить, оскільки таким чином нівелюється, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України порядок звернення до адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по даний час, однак судом першої інстанції позовні вимоги задоволено за період з 18 квітня 2010 року.

Такі дії суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, свідчать про невірне застосування положень ч. 2, 3 ст. 11 КАС України.

Положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що дають право позивачам на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, на 01 січня 2009 року та по 18 жовтня 2010 року є чинними, а тому відповідно й обов'язковими до застосування протягом певного часу, на певній території, щодо певного кола фізичних і юридичних осіб.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині виплати підвищення до пенсії за період з 18 квітня 2010 року по 18 жовтня 2010 року у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум, оскільки правових підстав для такої невиплати не має.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на висновки суду першої інстанції щодо негайного виконання постанови суду в даній справі.

Частиною першою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент прийняття судом першої інстанції постанови у справі) визначено постанови суду, для яких встановлено обов'язкове негайне виконання.

До таких постанов належать, зокрема, постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 1 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України) та постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження (абзац дев'ятий частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки для цієї категорії справ пункт 1 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України є спеціальним, то звернення судом першої інстанції до негайного виконання постанови в цілому є безпідставним.

Водночас, на думку суду апеляційної інстанції, безпідставним є твердження апелянта, що поняття мінімального розміру пенсії за віком, яке визначене в ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» застосовується лише до пенсій передбачених цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення розміру пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне наголосити, що відсутність бюджетного фінансування на виплату передбаченого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, не може бути причиною невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Беручи до уваги, що правові положення, які передбачають виплату підвищення до пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є чинними, а позивач належить до вказаної групи осіб і має право на її отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати розмір такої допомоги.

Водночас суд апеляційної інстанції у відповідності до п.1 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства вважає за необхідне визнати дії управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум протиправними.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 158-163, 1822,195, 197, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі задовольнити частково.

Постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2010 року в справі №2а-352/10/1905 скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі про стягнення невиплаченої щомісячної соціальної державної допомоги за періоди з 09.07.2007 року до 17.04.2010 року залишити без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі про стягнення невиплаченої щомісячної соціальної державної допомоги за період з 18 квітня 2010 року по 18 жовтня 2010 року задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі за період з 18 квітня 2010 року по 18 жовтня 2010 року на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум протиправними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 18 квітня 2010 року по 18 жовтня 2010 року, з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: В.П. Сапіга

ОСОБА_2