Справа № 805/2479/15-а
Суддя: Олішевська B.В.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 р. Справа № 805/2479/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1до відповідача: Маріупольської об"єднаної державної податкової інспекції Головного Управління у Донецькій області

про: визнання недійсною податкової консультації від 25.05.2015 року № 9398/10/19-05-17-02 та зобов'язання надати нову податкову консультацію з питань порушених у запиті від 09.04.2015 року № 4 з урахуванням висновків суду.

ВСТАНОВИВ

Позивач, Фізича особа - підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської об"єднаної державної податкової інспекції Головного Управління у Донецькій області про визнання недійсною податкової консультації від 25.05.2015 року № 9398/10/19-05-17-02 та зобов'язання надати нову податкову консультацію з питань порушених у запиті від 09.04.2015 року № 4 з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.04.2015 р. позивач звернувся до відповідача із запитом № 4 про надання податкової консультації з застосування податкового законодавства, щодо розповсюдження норми статті 11 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 р. № 1669 стосовно звільнення позивача як платника податків від сплати єдиного соціального внеску, сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном. З наданою консультацією Маріупольської ОДПІ від 25.05.2015 р. № 9398/10/19-05-17-02 на запит № 4 від 09.04.2015 р., щодо відсутності правових підстав для звільнення позивача від сплати ЄСВ, плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном позивач не погоджується та вважає її необгрунованою.

Позивач та його представник у судове засідання не з"явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення та заява про розгляд справи без його участі, а також зазначено, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі.

Відповідача явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.Через канцелярію суду надав заперечення, відновідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував та просив розглянути справу за відсутності представника.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 АДРЕСА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець 29.06.2001 р. за № НОМЕР_1, що підтверджуєтся випискою з ЄДРЮФОП серія АА № 278025.

09.04.2015 р. ОСОБА_1 звернулася до Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області з запитом № 4 про надання роз"яснень, чи розповсюджуються на неї, як на фізичну особу - підприємця, що зареєстрована в АДРЕСА_1, наступні норми статті 11 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 р. № 1669, а саме:

Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

А також наступні норми статей 6 та 7:

"Стаття 6. Звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності

Під час проведення антитерористичної операції звільнити суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Стаття 7. Скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном

Скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції."

25.05.2015 р. податковим органом за результатами розгляду вищезазначеного запиту надано відповідь № 9398/10/19-05-17/02 відповідно до якої зазначено, що 15 жовтня 2014 р. набрав чинності Закон Укаїни "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669 від 02.09.2014 р.

Цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону 1669 територія проведення антитерористичної операції це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням КМУкраїни від 30.10.2014 р. № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" м. Маріуполь віднесено до зазначеного переліку.Але, дію Розпорядження КМ України від 30.10.2014 р. № 1053 зупинено Розпорядженням КМ України № 1079 від 05.11.2014 р.

Станом на поточну дату не розроблений порядок застосування норм Закону № 1669.

Враховуючи зазначене, станом на 18.05.2015 р. у Маріупольської ОДПІ відсутні правові підстави для надання підтвердження права звільнення від виконання своїх обов"язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", застосування штрафних та фінансових санкцій, передбачених цим Законом, визнання безнадійною та списання недоїмки з єдиного внеску визнчених частиною другою статті шостої Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Позивач не погоджуючись з наданою консультацією, вважаючи її такою, що не відповідає вимогам Податкового кодексу України, звернувся до суду про визнання її недійсною та просив зобов'язати відповідача надати нову консультацію зпитань порушених у запиті з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи спір у даній адміністративній справі, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення, порядок надання та застосування податкової консультації встановлено Податковим кодексом України (далі ПК України).

У відповідності до підпункту 19-1.1.28 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, органи державної податкової служби виконують функцію надання податкових консультацій відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно п. п. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова консультація це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до ст.52 ПК України, податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства надаються безоплатно контролюючими органами за зверненням платників податків, мають індивідуальний характер і можуть використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі.Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику проводить періодичне узагальнення податкових консультацій, які стосуються значної кількості платників податків або значної суми податкових зобов'язань, та затверджує наказом узагальнюючі податкові консультації, які підлягають оприлюдненню, у тому числі за допомогою Інтернет-ресурсів.

Пунктом 53.3 ст. 53 ПК України визначено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Вищенаведеними нормами визначено статус індивідуальної податкової консультації органу державної податкової служби, а саме встановлено, що це є правовий акт індивідуальної дії. Крім того, вказано на підстави її оскарження - у разі невідповідності, на думку платника податків, нормам або змісту відповідного податку (збору).

Зі змісту вказаних положень випливає, що предметом судового контролю також є перевірка відповідності податкової консультації нормам або змісту відповідного податку (збору).

Отже, податкова консультація, як спосіб роз'яснення практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючий орган, надається останнім з метою допомоги конкретному платнику податків в процесі реалізації ним податкового законодавства при здійсненні господарської діяльності.

Метою податкової консультації є роз'яснення платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування, з метою забезпечення однакового застосування норм в усіх випадках, на які вона розрахована.

Податкова консультація є допомогою контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону.Саме тому, податкова консультація має містити інформацію у вигляді певних рекомендацій, розяснень і тлумачень змісту закону, термінології тощо.

Як вбачається з аналізу податкової консультації № 9398/10/19-05-17-02 від 25.05.2015 року, податковим органом в оскаржуваній податковій консультації висловлено своє бачення з приводу відсутності правових підстав для надання позивачу підтвердженого права звільнення від виконання своїх обов"язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" виключно в зв"язку з не розробленям порядку застосування норм Зокону № 1669.

Суд зазначає, що Законом України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визнаені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ст. 6 Закону України № 1669 передбачено, що під час проведення антитерористичної операції звільняються суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 вищезазначеного закону передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Крім того п.п б) п. 8 ч. 4 ст. 11 Закону України № 1669 внесено зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 9-3 такого змісту:"Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Суд зазначає, що статтею 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено терміни, а саме: період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про не відкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" Кабінетом Міністрі в Україні затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення розпорядженням № 1053-р від 30.10.2014 р.

Дію розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" призупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р.

Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Аналогічна норма продубльована в положеннях ст. 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" №794.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України» № 794 передбачено, що КМ України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Положеннями ст. 117 Конституції України передбачено, що КМ України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем'єр-міністр України.

Частинами1 та 3 статті 49 Закону № 794 передбачено, що КМ України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти КМ України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень КМ України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд зазначає, що Кабінет Міністрів України має право приймати акти, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Натомість, положеннями Закону № 794 не передбачено право Кабінету Міністрів України зупиняти дію власних розпоряджень.

Більше того, суд зазначає, що Кабінет Міністрів України не може зупиняти свої попередні рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між суб'єктом владних повноважень і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Аналогічна за змістом правова конструкція висвітлена в абз. 2 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №1-зм від 13.05.1997 р. (у справі щодо несумісності депутатського мандата) та мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 р. у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) щодо інших суб'єктів.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_1 зареєстрован за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до п. 20, ст. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р м. Маріуполь входить до зазначеного переліку.

В зв'язку з чим суд зазначає, що на відповідач розповсюджуються норми ст. ст. 6, 7 та п.п б) п. 8 ч. 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частинізвільняння від виконання своїх обов'язків як суб'єкта господарювання, який знаходиться на території проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року щодо сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, орендної плати за користування державним та комунальним майном та від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 КАС України, передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено);добросовісно; розсудливо;з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкова консультація, надана відповідачем прийнята не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, без дотриманням принципу рівності перед законом, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця податкова консультація, з огляду на що вона підлягає визнанню недійсною.

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 до Маріупольської об"єднаної державної податкової інспекції Головного Управління у Донецькій області про визнання недійсною податкової консультації від 25.05.2015 року № 9398/10/19-05-17-02 та зобов'язання надати нову податкову консультацію з питань порушених у запиті від 09.04.2015 року № 4 з урахуванням висновків суду - задовольнити в повному повністю.

Визнатинедійсною податкової консультації від 25.05.2015 року № 9398/10/19-05-17-02.

Зобов'язатиМаріупольську об"єднану державну податкову інспекцію Головного Управління у Донецькій області надати в межах компетенції нову податкову консультацію з урахуванням висновку суду на запитвід 09.04.2015 року № 4.

Стягнути з державного бюджету України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1судовий збір в розмірі 73 (сімдесят три гривні) 08 копійок.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Олішевська B.В.