Справа № 645/1679/15-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 р. Справа № 645/1679/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Філатова Ю.М. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.07.2015р. по справі №645/1679/15-а

за позовом ОСОБА_2

до Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_3

про визнання незаконними та протиправними дій, скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду із адміністративним позовом до Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області, в якому просила:

- визнати незаконними та протиправними дії Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області щодо скасування рішення № 40 від 24.07.2014 р. «Про надання гр. ОСОБА_2 кімнати в гуртожитку за адресою: смт. Кулиничі, вул. Ювілейна, буд. № 1, к. № 10»;

- скасувати рішення Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області № 194 від 31.10.2014 р. "Про відміну рішення № 40 від 24.07.2014 р.».

В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно рішення Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області № 40 від 24.07.2014 року позивачу надано для тимчасового проживання кімнату № 10 в гуртожитку за адресою: смт. Кулиничі, вул. Ювілейна, 1. У зв'язку із помилково вказаною адресою в рішенні, на вимогу позивача було зроблено адвокатський запит № 18/14 від 24.09.2014 р. до відповідача на підтвердження помилки в адресі. 06.10.2014 року відповідачем було надано відповідь, що у рішенні № 40 від 24.07.2014 р. дійсно допущено описку, тому найближчим часом буде внесено зміни в рішення, так як фактична адреса: (сел. Кулиничі) АДРЕСА_1. 28.10.2014 року на вимогу позивача було зроблено другий адвокатський запит № 21/14 з проханням надати копію рішення відповідача про внесення змін у рішення № 40 від 24.07.2014 р. із вказанням правильної адреси. 21.11.2014 року позивач отримала відповідь відповідача від 03.11.2014 р. на адвокатський запит № 21/14 від 28.10.2014 р., в якій було вказано, що у зв'язку з обставинами, що додатково з'ясувалися стосовно її звернення, беручи до уваги клопотання та заяви директора КП Кулиничікомунсервіс, виконавчий комітет Кулиничівської селищної ради вирішив відмінити рішення № 40 від 24.07.2014 р. та рекомендувати врегулювання житлового питання гр. ОСОБА_2 на житловій комісії, але відповідач так і не надав копії рішення про скасування рішення № 40 від 24.07.2014 р. Лише 17.02.2015 р. позивач отримала рішення № 194 від 31.10.2014 року Про відміну рішення №40 від 24.07.2014 р.. Вважає, що скасовуючи своє рішення відповідач порушив ст. 47 Конституцію України, що призвело до порушення житлових прав позивача.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16.04.2015 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.07.2015 року частково задоволено позовні вимоги.

Визнано протиправними дії Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області щодо скасування рішення № 40 від 24.07.2014 р. «Про надання гр. ОСОБА_2 кімнати в гуртожитку за адресою: смт. Кулиничі, вул. Ювілейна, буд. № 1, к. № 10».

Скасовано рішення Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області № 194 від 31.10.2014 р. "Про відміну рішення № 40 від 24.07.2014 р.».

Не погодившись із судовим рішенням, третьою особою - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.07.2015 року та прийняти нову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, заявник посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про відсутність у відповідача повноважень на скасування власного рішення. Зазначив, що рішення відповідача № 40 від 24.07.2014 року «Про надання гр. ОСОБА_2 кімнати в гуртожитку за адресою: смт. Кулиничі, вул. Ювілейна, буд. № 1, к. № 10» порушує права та охоронювані законом інтереси законного мешканця кімнати №10 ОСОБА_1, а тому, враховуючи що воно фактично не виконано (позивач не вселений), відповідач мав встановлені законом підстави для його скасування.

Позивач та відповідач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористались.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідач надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області № 40 від 24.07.2014 р. надано ОСОБА_2 право для тимчасового проживання кімнату № 10 в гуртожитку за адресою: смт. Кулиничі, вул. Ювілейна, буд. № 1, кімн. 10.

31.10.2014 року Виконавчим комітетом Кулиничівської селищної ради Харківської області прийнято рішення № 194, яким було відмінено рішення № 40 від 24.07.2014 р. «Про надання житла гр. ОСОБА_2В.» та рекомендовано житловій комісії при виконавчому комітеті Кулиничівської селищної ради запросити на засідання гр. ОСОБА_2 для врегулювання житлового питання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області № 40 від 24.07.2014 р., яким спірну кімнату № 10 було надано для тимчасового проживання позивачу, є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, воно не могло бути в подальшому скасовано органом місцевого самоврядування.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

ОСОБА_4 ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (ст. 47 Конституції України).

ОСОБА_4 ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР), службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

ОСОБА_4 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. N 37, серед іншого, визначено посаду сантехніка.

На виконання вказаних норм, рішенням Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області від 09.02.2007 року №76 надано для проживання гр. ОСОБА_5 (слюсарю-сантехніку Комунального підприємства Кулиничівське виробниче управління житлово-комунального господарська «Українка») житло за адресою: смт. Кулиничі, провул.Ювілейний №4АДРЕСА_2, з правом проживання на час роботи.

У послідуючому адреса: с. Кулиничі, пров. Ювілейний, 4, була змінена на адресу: м.Харків, пров. Ювілейний, 1 на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.09.2013 року №577 «Про зміну та впорядкування адрес обєктів нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова».

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер 24.08.2008 року.

ОСОБА_4 ст. 124 ЖК УРСР, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Разом з тим, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, серед іншого, членів сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення (ст. 125 ЖК УРСР).

ОСОБА_4 акту, складеного 05.08.2014 року комісією в складі депутата Кулиничівської селищної ради ОСОБА_6, сусідів: ОСОБА_7, ОСОБА_8, зазначено, що ОСОБА_1, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5, проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з березня 2007 року, потім (у звязку зі смертю чоловіка) з 24.08.2008 року одна, де і мешкає по теперішній час без реєстрації. ОСОБА_5 був зареєстрований за вказаною адресою у березні 2007 року, оскільки працював у Кулиничівському ПУЖКГ слюсарем. За час проживання по даній адресі був зроблений капітальний ремонт відновлені підлоги, заміна вікон, дверей, встановлення водопровідних комунікацій. За останні 6 років ОСОБА_1 проживає одна, сплачує комунальні послуги відповідно тарифів, а також приймає участь у поточному ремонті приміщення загального користування (кухня, коридор, санвузел).

З урахуванням вказаних обставин, відповідач дійшов висновку про необхідність відміни рішення №40 від 24.07.2014 р. «Про надання житла гр. ОСОБА_2В.».

Надаючи правову оцінку правомірності вказаних дій відповідача, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

ОСОБА_4 із преамбулою до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Частина 1 статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

ОСОБА_4 ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до ч.1 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

ОСОБА_4 з ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать наступні власні (самоврядні) повноваження: 1) управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; 2) встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад; 3) заслуховування звітів про роботу керівників підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад; 4) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

ОСОБА_4 з ч. 9 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

З аналізу вказаних конституційних положень слідує, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такі ж положення закріплено у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування у межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, що не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

З урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість скасування відповідачем власного попереднього рішення, оскільки воно було прийнято без врахування всіх обставин справи, зокрема, факту проживання у вказаній кімнаті члена сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення. Тобто відповідачем було самостійно виправлено власну помилку та поновлено порушені права мешканця житла гр. ОСОБА_1

Крім того, колегія суддів зазначає, що відміняючи власне рішення, відповідач не відмовив позивачу у наданні відповідного житла, оскільки оскаржуваним рішенням було рекомендовано житловій комісії при виконавчому комітеті Кулиничівської селищної ради запросити на засідання гр. ОСОБА_2 для врегулювання житлового питання.

На виконання даного рішення, житловою комісією при виконавчому комітеті Кулиничівської селищної ради 27.03.2015 року проведено засідання, за наслідками якого запропоновано гр. ОСОБА_2 житло за новою адресою: сел. Радгоспне, вул. Шкільна, 22 (гуртожиток кімната №39 ІІ поверх), що підтверджується наявним в матеріалах справи Протоколом №1. ОСОБА_4 обстеження житлово-побутових умов від 25.03.2015 року, запропонована позивачу кімната знаходиться в задовільному стані для проживання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

ОСОБА_4 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції, як на підставу скасування спірного рішення міської ради, на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, з огляду на наступне.

У відповідності до вказаного рішення закріплено, що за змістом ч. 2 ст. 144 Конституції України, ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України «Про прокуратуру» порядку з одночасним зверненням до суду.

При цьому зі змісту ч.2 ст. 144 Конституції України та ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В свою чергу, оскаржуване рішення не було фактично виконано, оскільки жодних доказів вселення гр. ОСОБА_2 та відповідно виселення гр. ОСОБА_1, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

ОСОБА_4 із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вищезазначеними діями відповідача було порушено права та охоронювані законом інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Натомість, відповідач, будучі субєктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власних дій.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо неправомірності оскаржуваного рішення відповідача.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ОСОБА_4 п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.07.2015р. по справі №645/1679/15-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.07.2015р. по справі №645/1679/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківської області, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання незаконними та протиправними дій, скасування рішення.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_9
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_10 ОСОБА_11