Справа № 760/7123/15-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/7123/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Шереметьєва Л.А. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А
13 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого-судді: Мельничука В.П.,
суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 Савченко Юлії Сергіївни на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними,
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Свої вимоги мотивує тим, що вважає відмову відповідачів щодо виплати йому одноразової грошової допомоги протиправною.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року задоволено вказаний позов частково. Визнано неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення в порушення вимог Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 30-місячного грошового забезпечення у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Військової частини НОМЕР_1 Савченко Юлія Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.
Судом першої інстанції було встановлено наступне.
Позивач проходив військову службу та був звільнений у запас 27.07.1996 року.
07.09.1996 року був виключений зі списків особового складу частини і направлений для зарахування на військовий облік до Ватутінського районного військового комісаріату м. Києва (а. с. 24).
Позивач 13.07.2011 року визнаний інвалідом 3 групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби.
17.07.2013 року за наслідками огляду медико-соціальна експертна комісія встановлено 2 групу інвалідності. Повторним оглядом МСЕК від 23.07.2013 інвалідність установлено безстроково, причина інвалідності травма, пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця (а. с. 21-23).
Позивач звернувся з заявою до Військової частини НОМЕР_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак листом від 05.03.2015 року йому було відмовлено у задоволенні заяви.
Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими в частині вимог до Військової частини НОМЕР_1 , а тому підлягають задоволенню частково.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Судом першої інстанції було встановлено, що позивачу друга група інвалідності встановлена 17.07.2013 року.
Враховуючи, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 499 від 28.05.2008 року.
Таким чином, 17.07.2013 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 року № 499 у розмірі 30-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності.
За п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99 (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до подій, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.
Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на 17.07.2013 року день встановлення позивачу інвалідності другої групи.
Правова позиція по даному питанню викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 року у справі № К/800/1679/14 та постанові Верховного суду України в від 10.03.2015 року № 21-563а14.
Особи, яким інвалідність унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби, встановлена після 01.01.2007 року, мають право на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки право на її отримання починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови № 499 та Порядку право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги.
Тобто в цьому випадку саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби, як стверджували відповідачі.
Правове регулювання відносин між державою та громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ст. 41 Закону виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку й на умовах, установлених Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Пунктом 2 Постанови № 499 установлено, що призначення й виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 року, здійснюється згідно з порядком.
Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку військовослужбовцям (окрім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через 3 місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується в розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
У п. 2 Порядку також зазначено, що в разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.
Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи офіційне тлумачення вищезазначених положень, Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Бюджетні призначення, які виділяються на утримання та фінансування військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, різні.
Військова частина НОМЕР_1 має свій кошторис, а забезпечення її діяльності здійснюються за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, головним розпорядником яких є командир військової частини НОМЕР_1 .
В той же час, Міністерство оборони України має свій кошторис, діяльність Міністерства оборони України також здійснюється за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, але за виключенням бюджетних асигнувань, які виділяються на забезпечення діяльності військової частини НОМЕР_1 .
За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що питання щодо призначення соціальної виплати підлягало вирішенню Військовою частиною НОМЕР_1 .
Враховуючи, що одноразова грошова допомога не виплачувалася позивачу взагалі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Військова частина НОМЕР_1 діяла всупереч вимогам Конституції України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім іншого необхідно враховувати, що приписами ч. 2 ст. 9 Закону визначено елементи грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Виходячи із визначених в ч. 4 ст. 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон, який має вищу юридичну силу.
Таким чином, позивач на час виникнення спірних правовідносин мав право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, з врахуванням усіх отримуваних за останньою посадою на військовій службі видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, включно з посадовим окладом, окладом за військовим званням, надбавкою за вислугою років, надбавкою за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премію.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції часткове задоволення вимог позивача в частині визнання дій Військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови КМ України від 28 травня 2008 року №499 неправомірними.
При цьому, колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям судом першої інстанції доводів відповідачів про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції було встановлено, що позивач 17.01.2012 року звертався до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо неможливості виплати одноразової грошової допомоги, а також просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням інвалідності.
Предметом позову в справі були вимоги позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю 3 групи, а предметом спору в даній справі є грошова допомога у зв`язку з встановленням позивачу 2 групи інвалідності, тому підстави для закриття провадження в справі в порядку п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України відсутні.
Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище, а тому підстави для її задоволення відсутні.
За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 Савченко Юлії Сергіївни залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий-суддя: В.П. Мельничук
Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська
Повний текст рішення виготовлено 13.08.2015 р.
Головуючий суддя Мельничук В.П.
Судді: Мацедонська В.Е.
Лічевецький І.О.