Справа № 823/1065/15
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1065/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М. Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

13 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Горяйнова А.М., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою відповідача Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК-Сервіс» до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, Державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Прокуратура міста Черкаси про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АПК-Сервіс» звернулися в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, Державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Прокуратура міста Черкаси про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК-Сервіс» задоволено повністю; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 02.12.2014 року № та №.

.Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки від 14.11.2014 року № 446/23-01-22-01/30147343.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму податку на додану вартість на 1765392,00 грн., в тому числі за вересень 2011 року - на 7496,00 грн., за грудень 2011 року - на 470507,00 грн., за грудень 2012 року - на 690980,00 грн., за вересень 2013 року - на 596409,00 грн.; завищено від'ємне значення податку на додану вартість за грудень 2011 року на 34162,00 грн..

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.12.2014 року: № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 34162,00 грн.; № , яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 2197370,00 грн., у тому числі на 1757896,00 грн. за основним платежем та на 439474,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для прийняття зазначених податкових повідомлень-рішень стали висновки податкового органу про розбіжності в даних статистичної звітності позивача про кількість вирощеної та обробленої продукції з даними в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Перевіркою встановлено, що дані рахунку 27 «Сільськогосподарська продукція» за 2011, 2012, 2013 роки в порівнянні зі статистичною звітністю форми 29 СГ «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 1 грудня 2011 року», форми 29 СГ «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 1 грудня 2012 року», форми 29 СГ «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 1 грудня 2013 року» мають розбіжності в кількості виробленої сільськогосподарської продукції. Згідно з даними статистичної звітності (форма 29-сг), вирощено та зібрано зернових, зернобобових, технічних культур більше, ніж відображено та оприбутковано на рахунок 27 «Сільськогосподарська продукція». При цьому, відповідно до податкового та бухгалтерського обліку реалізація даних культур відсутня, залишки продукції на кінець року залишилися незмінними.

Враховуючи те, що під час перевірки не встановлено оплату чи іншу компенсацію за дану продукцію, податковий орган дійшов висновку, що позивач здійснив «постачання» відповідних сільськогосподарських товарів, що призвело до зменшення від'ємного значення податку на додану вартість та донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість. При цьому, податковий орган використав дані про мінімальні середньозважені ціни реалізації вищевказаної продукції та розрахував 20% податку на додану вартість.

Згідно з п .200.1 ст.200 Податкового кодексу України, сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до абзацу першого п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України, згідно зі спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Статтею 185 Податкового кодексу України, є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Постачанням товарів також вважаються: а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу; б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства; в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню); г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення; д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника; е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст. 188 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Підставою для обліку відповідних сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість в даному випадку є фактична реалізація/експорт позивачем виготовленої сільськогосподарської продукції.

Водночас, під час розгляду справи судом першої інстанції, представник позивача наголошував на тому, що розбіжність у статистичних даних з даними його податкового і бухгалтерського обліку виникла виключно внаслідок арифметичних помилок у зведенні статистичних даних.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржених податкових повідомлень-рішень, оскільки податковим органом не доведено наявності у позивача вказаної кількості сільськогосподарської продукції, а також реалізації/експорту її іншим суб'єктам господарювання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що фактично вказана різниця у кількості сільськогосподарської продукції у бухгалтерських та статистичних документам мала місце внаслідок технічної помилки при складанні відповідних документів.

Крім того, слід врахувати і те, що на час розгляду даної справи судом першої інстанції, дані про кількість вирощеної та переробленої продукції позивачем приведені у відповідність з даними податкового та бухгалтерського обліку і суперечностей не мають.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, правову позицію з приводу яких аргументовано виклав в мотивувальній частині оскаржуваного відповідачем рішенні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено 14.08.2015 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Горяйнов А.М.

Мєзєнцев Є.І.

ловуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.