Справа № 812/142/15
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Басова Н.М.
Суддя-доповідач - Василенко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року справа №812/142/15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року у справі № 812/142/15 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства "Житлосервіс "Ритм" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом до комунального підприємства "Житлосервіс "Ритм", в якому просило: стягнути з комунального підприємства "Житлосервіс "Ритм" адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році в сумі 50113,04 грн. та пеню в сумі 250,55 грн. (а. с. 2-4).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року відмовлено у задоволенні зазначеного позову Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (а. с. 94 - 96).

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції у зв'язку з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки законодавством України не передбачено звільнення підприємства від адміністративно-господарських санкцій за недодержання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів незважаючи на ту обставину, що інваліди не направлялися до підприємства (а. с. 104-106).

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні за матеріалами, наявними у справі.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідач - комунальне підприємство "Житлосервіс "Ритм" є юридичною особою та зареєстрований у якості роботодавця Луганським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів 04.09.2009 за № 44/129/280, що підтверджується довідкою про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 04.09.2009 № 170 (а. с. 6).

Комунальним підприємством "Житлосервіс "Ритм" поданий звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою №10-ПІ, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 92 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 2; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 4; фонд оплати праці штатних працівників - 438897,80 грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 2305,2 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - не визначена (а. с. 7).

Позивачем - Донецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів на підставі вищевказаного звіту здійснено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2014році на суму 50113,04 грн. та розрахунок суми пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій на суму 250,55 грн. (а. с. 8).

Вказані розрахунки здійснені з застосуванням показника кількості нестворених робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, який становить 2 особи.

Комунальне підприємство "Житлосервіс "Ритм" подавало у 2014 році до Сєвєродонецького міського центру зайнятості звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" щомісячно у період з січня до грудень 2014 року, у яких роботодавцем визначено потребу в робочій силі (вакансії) (а. с.33-44).

З відповіді Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 19.05.2015р. №13/04-1318 на запит суду першої інстанції встановлено, що за період з січня по грудень 2014 року до КП "Житлосервіс "Ритм" направлено 88 осіб з інвалідністю, з них 3 особи працевлаштовані, 85 осіб відмовились від працевлащтування (а. с.27).

Вставлені обставини підтверджені матеріалами справи та не є спірними.

Спірним у справі є правомірність застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році в сумі 50113,04 грн. та пені в сумі 250,55 грн.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно статті 20 зазначеного вище Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена законодавством, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Статтею 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», встановлено, що інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що працевлаштування інвалідів залежить від їх волевиявлення при зверненні до підприємства чи служби зайнятості.

Тобто, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Зазначена правова позиція відображена у висновках Верховного Суду України в постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11 та від 26 червня 2012 року № 21-105а12 про те, що на підприємство не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Судом встановлено, що відповідач щомісячно протягом року повідомляв Сєвєродонецький міський центр зайнятості про наявність у відповідача вакантних робочих місць, на які мали змогу працевлаштуватися й інваліди. Відповідач вживав всіх можливих заходів, передбачених законодавством, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Позивач не надав суду доказів наявності безпідставної відмови у працевлаштуванні інвалідів у відповідача.

З огляду на аналіз вказаних норм законів, якими регулюються спірні відносини, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та законно вирішив спір, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст.197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст.200 ч.1, ст.205 ч.1, ст.206, ст.212, ст.254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року у справі №812/142/15 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства "Житлосервіс "Ритм" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий Л.А.Василенко

Судді А.В. Гайдар

Р.Ф. Ханова