Справа № 2-а-1484/11
Суддя: Величко Т. О.
Дата ухвалення: 2011-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1484/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Т.О. Величко, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в лютому 2011 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дії відповідача протиправними та зобов"язати Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва провести перерахунок пенсії відповідно до чинного законодавства.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що згідно зі статтею 1 Закону України № 2195 дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонер за віком, інвалід 3 групи, учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, проживає в АДРЕСА_2, та належить до соціальної категорії громадян за статусом "Діти війни" в розумінні Закону України № 2195, а також до категорії ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС -осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Виходячи з наведеного на Позивача розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України № 2195, в тому числі й право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону України № 2195.

Відповідно до статті 6 Закону України № 2195 дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України від 15 липня 1999 року № 966-14 "Про прожитковий мінімум". Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, затверджений на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривень, з 1 жовтня - 498 гривень.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року № 835-VI, що набрав чинності з 1 січня 2009 року, встановлено прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 6 листопада 2009 року № 1715-VI встановлено прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць у розмірі з 1 листопада - 573 гривні.

Таким чином, для Позивача як дитини війни пенсія повинна розраховуватись та підвищуватись на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком виходячи із наведених вище розмірів.

Позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва з листом щодо надання відомостей про розмір щомісячної доплати до пенсії йому як дитині війни та з проханням здійснити перерахування пенсії у випадку якщо розмір щомісячної доплати до пенсії як дитині війни не відповідає вимогам чинного законодавства України.

У листі-відповіді відповідач повідомив, що у 2007 році надбавка до пенсії Позивачу як дитині війни взагалі не оплачувалась, а в 2008 році надбавка до пенсії як дитині війни доплачувалась в розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму.

Позивач вважає дії Відповідача неправомірними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Підпунктом 2 пункту 41 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI текст частини 1 статті 6 викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни."

Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України № 2195 (в редакції закону від 28 грудня 2007 року) дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до частини 5 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, відповідно до вимог статті 152 Конституції України, саме з 22 травня 2008 року (з моменту ухвалення Конституційним судом України рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008) втрачає чинність норма закону про державний бюджет на 2008 рік щодо зміни редакції частини 2 статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Водночас, починаючи з 22 травня 2008 року (з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008), відповідні норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" втратили чинність як такі, що визнано неконституційними.

Тобто, починаючи з 22 травня 2008 року Відповідачем повинно було нараховуватися та виплачуватися Позивачу розмір щомісячної надбавки до пенсії як дитині війни відповідно до вимог статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", тобто у розмірі встановленого законом підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як випливає із листа Відповідача в період з 22 травня 2008 року щомісячна надбавка до пенсії як дитині війни Позивачу виплачувалася в розмірі 10 відсотків мінімальної пенсії.

Таким чином, у період з 22 травня 2008 року по сьогоднішній день Позивачу щомісячна надбавка до пенсії як дитині війни виплачується у розмірі, нижчому, ніж це передбачено чинним на період виплати законодавством, а тому недоотримані виплати підлягають перерахунку та виплаті.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішеннях № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року по справі № 1-21/2005, № 5-рп/02 від 20.03.2002 р,. № 7 -рп/04 від 17.03.2004 року, № 20-рп/04 від 01.12.2004р, № 10 -рп/08 від 22.05.2008 року), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія та надбавки призначаються за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Згідно з статтею 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у даному випадку державний орган в особі Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва відмовляючи Позивачу у здійснені перерахунку пенсії з урахуванням щомісячної доплати до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком грубо порушує норми Конституції України, а також норми спеціального Закону України.

Крім того, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом III групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв'язку з чим мені були безстроково призначені державна пенсія відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно з 50 статтею вказаного Закону, які виплачуються йому Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва довічно.

Статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 3 групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам III групи - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Фактично позивач отримував та отримує пенсію в значно меншому розмірі, ніж це передбачено статтями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (з урахуванням положень законів України, якими встановлювався розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

З огляду на викладене, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва з заявою від 19.07.2010 р., у якій просив здійснити перерахунок призначеної мені відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" державної пенсії та згідно з 50 статтею вказаного Закону щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (з урахуванням положень законів України, якими встановлювався розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

Листом Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва № Ш-892 від 19.07.2010 р. йому фактично було відмовлено у здійсненні такого перерахунку, з зазначенням про те, що розмір державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, мені призначено у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України від З січня 2002 р. № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", від 13 липня 2004 р. № 894 "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", від 26 липня 1996 р. №836 "Про Компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27 грудня 2005 року № 1293 "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 28 травня 2008 р. № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян".

Між тим, вказаними постановами Кабінету Міністрів України встановлено мінімальні розміри пенсій, котрі, всупереч положенням статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не відповідають розміру мінімальної пенсії за віком, встановленому статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (з урахуванням положень законів України, якими встановлювався розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

При цьому положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку пенсії, передбаченої статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки чинними законами України не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою статті 28 вказаного Закону.

Викладене свідчить, що Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва протиправно відмовляє у призначенні позивачу державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи із розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (мінімальної пенсії за віком), визначеного Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У зв'язку з цим позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва з листом, у якому просив припинити відповідні порушення та призначити йому основну та додаткову пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (мінімальної пенсії за віком), визначеного Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Між тим, Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва листом № Ш-892 від 19.07.2010 року, фактично відмовило позивачу у призначенні основної та додаткової пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (мінімальної пенсії за віком), визначеного Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", посилаючись на постанови Кабінету Міністрів України, якими встановлено мінімальні розміри пенсій, котрі, всупереч положенням статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (з урахуванням положень законів України, якими встановлювався розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

В судове засідання сторони не з"явились, проте подали до суду письмові заяви про слухання справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач подав заперечення проти позовові, а відповідно суд вважає за можливе розглядати дану справу в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач в лютому 2011 року звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати дії відповідача протиправними та зобов"язати Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва провести перерахунок пенсії відповідно до чинного законодавства.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 2195 дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонер за віком, інвалід 3 групи, учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, проживає в АДРЕСА_2, та належить до соціальної категорії громадян за статусом "Діти війни" в розумінні Закону України № 2195, а також до категорії ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС -осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Виходячи з наведеного на Позивача розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України № 2195, в тому числі й право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону України № 2195.

Відповідно до статті 6 Закону України № 2195 дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України від 15 липня 1999 року № 966-14 "Про прожитковий мінімум". Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, затверджений на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривень, з 1 жовтня - 498 гривень.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року № 835-VI, що набрав чинності з 1 січня 2009 року, встановлено прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 6 листопада 2009 року № 1715-VI встановлено прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць у розмірі з 1 листопада - 573 гривні.

Таким чином, для Позивача як дитини війни пенсія повинна розраховуватись та підвищуватись на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком виходячи із наведених вище розмірів.

Позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва з листом щодо надання відомостей про розмір щомісячної доплати до пенсії йому як дитині війни та з проханням здійснити перерахування пенсії у випадку якщо розмір щомісячної доплати до пенсії як дитині війни не відповідає вимогам чинного законодавства України.

У листі-відповіді відповідач повідомив, що у 2007 році надбавка до пенсії Позивачу як дитині війни взагалі не оплачувалась, а в 2008 році надбавка до пенсії як дитині війни доплачувалась в розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму.

Позивач вважає дії Відповідача неправомірними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Підпунктом 2 пункту 41 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI текст частини 1 статті 6 викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни."

Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України № 2195 (в редакції закону від 28 грудня 2007 року) дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до частини 5 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, відповідно до вимог статті 152 Конституції України, саме з 22 травня 2008 року (з моменту ухвалення Конституційним судом України рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008) втрачає чинність норма закону про державний бюджет на 2008 рік щодо зміни редакції частини 2 статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Водночас, починаючи з 22 травня 2008 року (з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008), відповідні норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" втратили чинність як такі, що визнано неконституційними.

Тобто, починаючи з 22 травня 2008 року Відповідачем повинно було нараховуватися та виплачуватися Позивачу розмір щомісячної надбавки до пенсії як дитині війни відповідно до вимог статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", тобто у розмірі встановленого законом підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як випливає із листа Відповідача в період з 22 травня 2008 року щомісячна надбавка до пенсії як дитині війни Позивачу виплачувалася в розмірі 10 відсотків мінімальної пенсії.

Таким чином, у період з 22 травня 2008 року по сьогоднішній день Позивачу щомісячна надбавка до пенсії як дитині війни виплачується у розмірі, нижчому, ніж це передбачено чинним на період виплати законодавством, а тому недоотримані виплати підлягають перерахунку та виплаті.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішеннях № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року по справі № 1-21/2005, № 5-рп/02 від 20.03.2002 р,. № 7 -рп/04 від 17.03.2004 року, № 20-рп/04 від 01.12.2004р, № 10 -рп/08 від 22.05.2008 року), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія та надбавки призначаються за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Згідно з статтею 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у даному випадку державний орган в особі Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва відмовляючи Позивачу у здійснені перерахунку пенсії з урахуванням щомісячної доплати до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком грубо порушує норми Конституції України, а також норми спеціального Закону України.

Крім того, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом III групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв'язку з чим мені були безстроково призначені державна пенсія відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно з 50 статтею вказаного Закону, які виплачуються йому Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва довічно.

Статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 3 групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам III групи - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Фактично позивач отримував та отримує пенсію в значно меншому розмірі, ніж це передбачено статтями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (з урахуванням положень законів України, якими встановлювався розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

З огляду на викладене, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва з заявою від 19.07.2010 р., у якій просив здійснити перерахунок призначеної мені відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" державної пенсії та згідно з 50 статтею вказаного Закону щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (з урахуванням положень законів України, якими встановлювався розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

Листом Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва № Ш-892 від 19.07.2010 р. йому фактично було відмовлено у здійсненні такого перерахунку, з зазначенням про те, що розмір державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, мені призначено у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України від З січня 2002 р. № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", від 13 липня 2004 р. № 894 "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", від 26 липня 1996 р. №836 "Про Компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27 грудня 2005 року № 1293 "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 28 травня 2008 р. № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян".

Між тим, вказаними постановами Кабінету Міністрів України встановлено мінімальні розміри пенсій, котрі, всупереч положенням статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не відповідають розміру мінімальної пенсії за віком, встановленому статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (з урахуванням положень законів України, якими встановлювався розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

При цьому положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку пенсії, передбаченої статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки чинними законами України не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою статті 28 вказаного Закону.

Викладене свідчить, що Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва протиправно відмовляє у призначенні позивачу державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи із розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (мінімальної пенсії за віком), визначеного Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У зв'язку з цим позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва з листом, у якому просив припинити відповідні порушення та призначити йому основну та додаткову пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (мінімальної пенсії за віком), визначеного Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Між тим, Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва листом № Ш-892 від 19.07.2010 року, фактично відмовило позивачу у призначенні основної та додаткової пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (мінімальної пенсії за віком), визначеного Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", посилаючись на постанови Кабінету Міністрів України, якими встановлено мінімальні розміри пенсій, котрі, всупереч положенням статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (з урахуванням положень законів України, якими встановлювався розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

Статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 3 групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам III групи - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Керуючись законами України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про соціальний захист дітей війни", рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008, та ст.ст. 5, 6, 10, 16, 19, 87, 90, 94, 104, 105, 106, 122, 162, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва щодо відмови в нарахуванні і виплаті ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою -АДРЕСА_1, щомісячної державної 30 % надбавки до пенсії як дитині війни, у відповідності до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та щомісячної державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначену статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою -АДРЕСА_1, - 30 % надбавку до пенсії як дитині війни, у відповідності до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 07 липня 2010 року по 15.03.2011 року, з урахуванням попередніх виплат виходячи з встановленого відповідними законами розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також перерахунок і виплату призначеної ОСОБА_1 відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" державної пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно з 50 статтею вказаного Закону, виходячи з розміру мінімальної пенсії, встановленої частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за період з 07 липня 2010 року по 15.03.2011 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою -АДРЕСА_1, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: