Справа № 718/1185/15-а
Суддя: Мізюк В. М.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №718/1185/15-а
Провадження №2-а/718/43/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., при секретарі Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до Дубівецької сільської ради Кіцманського району, третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та його скасування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дубівецької сільської ради Кіцманського району третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та його скасування.

Посилається на те, що 26 січня 2015 року він звернувся до Дубівецької сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі безоплатно у власність земельної ділянки, за рахунок земель запасу в с. Дубівці, орієнтованою площею 0,12 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, право на отримання якої він не використав.

23 лютого 2015 року рішенням 36 сесії VI скликання Дубівецької сільської ради Кіцманського району №22/36-15, йому відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки, та рекомендовано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Поляна».

Рішення сесії Дубівецької сільської ради №22/36-15 оскаржено до Кіцманського районного суду, і під час розгляду адміністративної справи №718/528/15-а, йому стало відомо, що сільською радою прийнято рішення про відмову йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, однак такий дозвіл надано іншій особі, ОСОБА_2, з тих підстав, що заявниця є жителькою с. Дубівці.

Вказує на те, що згідно відповіді Дубівецької сільської ради від 06 квітня 2015 року та доданих до інформації протоколів, 23 лютого 2015 року на 36 сесії VІ скликання Дубівецької сільської ради розглянуто заяву ОСОБА_2 від 29 січня 2015 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для особистого селянського господарства, біля перехрестя доріг ОСОБА_3 та Миру у с. Дубівці.

Однак, не зважаючи на те, що ОСОБА_2 пізніше звернулася із заявою, їй виділили спірну земельну ділянку та надали дозвіл на розроблення проекту.

Таким чином зазначає, що вищевказане рішення органу місцевого самоврядування є протиправним та порушує його права, оскільки не містить жодних мотивів та підстав за яких сесією сільської ради прийнято таке рішення, надаючи перевагу лише тим, що ОСОБА_2 є жителькою с. Дубівці, а тому просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи позовні вимоги не визнала та просив відмовити у їх задоволенні, вказуючи на те, що сільська рада при винесенні рішення, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою спірної земельної ділянки, надала перевагу жительці села, а ОСОБА_1 ним не являється. Крім того, при перевірці Прокуратурою Кіцманського району протоколів та рішень засідання 36 сесії Дубівецької сільської ради, зауважень не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Земельним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Отже, в розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України та з урахуванням позиції Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 01.04.2010 року N10-рп/2010, даний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - органу виконавчої влади, що реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, а тому ця справа має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен при розгляді питання про його цивільні права та обов'язки має право на відкритий та справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною справедливого судочинства, зокрема, є доступ до процедури зо всіма атрибутами контролю, тобто право на судовий контроль органів державної влади.

Частина друга й третя статті 55 Конституції України визначають, що права і свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, кожному гарантується право на землю.

Так, судом встановлено, що 26 січня 2015 року ОСОБА_1, житель м. Чернвіці, звернувся до Дубівецької сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі безоплатно у власність земельної ділянки, за рахунок земель запасу в с. Дубівці, орієнтованою площею 0,12 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за адресою с. Дубівці, вул. Т.Шевченка, у межах населеного пункту, між землями служби автомобільних доріг та землями сільської ради право на отримання якої він не використав.

29 січня 2015 року до Дубівецької сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для особистого селянського господарства, яка розташована по вул. Т.Шевченка між землями служби автомобільних доріг та землями сільської ради (біля перехрестя доріг ОСОБА_3 та Миру), звернулася ОСОБА_2, жителька с. Дубівці Кіцманського району.

23 лютого 2015 року рішенням 36 сесії VI скликання Дубівецької сільської ради Кіцманського району №22/36-15, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, за адресою с. Дубівці, вул. Т.Шевченка, у межах населеного пункту, між землями служби автомобільних доріг та землями сільської ради, та рекомендовано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Поляна».

Вищевказане рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_1 оскаржив у судовому порядку.

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2015р. у справі №718/528/15-а, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015р., визнано протиправним і скасовано рішення сесії Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області №22/36-15 від 23 лютого 2015р., яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Також зобовязано Дубівецьку сільську раду Кіцманського району Чернівецької області розглянути у порядку та спосіб, передбачений ст.118 Земельного кодексу України повторно заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,12 га, яка розташована в с. Дубівці по вул. Т.Шевченка, у межах населеного пункту, між землями служби автомобільних доріг та землями сільської ради.

Крім того, рішенням 36 сесії VI скликання Дубівецької сільської ради Кіцманського району №23/36-15 від 23 лютого 2015 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,14 га та 0,26 га, які розташовані по вул. Т.Шевченка, у межах населеного пункту, між землями служби автомобільних доріг та землями сільської ради.

Згідно рекомендації постійної комісії з питань агропромислового комплексу та охорони навколишнього середовища, сільській раді рекомендовано надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність, для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Т.Шевченка (перехрестя), так як вона є мешканкою села Дубівці, ОСОБА_1 рекомендувати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з земель сільської ради в урочищі «Поляна».

Однак, з картографічних матеріалів, що долучені до поданих заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і є документами, на підставі яких прийнято оспорюване рішення вбачається, що земельна ділянка площею 0,12 га (вказана ОСОБА_1І.). і 0,14 га (вказана ОСОБА_2Я.) фактично містять одне і теж місцерозташування на місцевості та є предметом спору.

Крім того встановлено, що гр. ОСОБА_1 подав заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки раніше за ОСОБА_2

Із протоколу засідання сесії Дубівецької сільської ради вбачається, що заява ОСОБА_1 від 26 січня 2015 року, на засіданні сесії слухалась першою, а заява ОСОБА_2 від 29 січня 2015 року, розглядалась другою, тобто у порядку черговості їх подання.

Разом з тим, по таким заявам прийняті рішення протилежні за змістом в частині надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою земельної ділянки площами 0,12 (0,14) га у с. Дубівці.

При цьому, як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом засідання сесії від 23 лютого 2015р. та Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2015р. у справі №718/528/15-а, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015р., оспорюваним рішенням відповідача, перевагу у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою надано ОСОБА_2, оскільки остання є жителем с. Дубівці, що є не припустимими та свідчить про наявність порушення положень матеріального права, конституційного права людини на землю і свободу вільного вибору місця проживання людини в Україні.

Відповідно до вимог ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, і перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У частині 3 ст.123 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Питання регулювання земельних відносин, відповідно до п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а). розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу: д). організація землеустрою.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частиною першою ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09 квітня 1999 року № 586-XIV встановлено, що акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд вважає, що прийняте рішення сільської ради суперечить вимогам ст. 121 ЗК України, тобто є неправомірним та таким, що порушує охоронюване законом право позивача.

З встановлених обставин справи і письмових доказів, суд приходить до висновку, що спірне рішення дозвільного характеру відповідача, яким надано переважне право ОСОБА_4 виготовити проект землеустрою, впливає і обмежує право позивача ОСОБА_1 на отримання дозволу із розроблення проекту землеустрою земельної ділянки у с. Дубівці, оскільки прийнято внаслідок істотних порушень вказаних вище нормативно-правових актів України та обмеження конституційних прав позивача на землю, через його проживання в іншому населеному пункті України, а не на території с. Дубівці Кіцманського району, створює правові підстави оскарження його в судовому порядку, що узгоджується із позицією, яка викладена у п. 8 Постанови Пленуму ВАС України від 06.03.2008 №2 « Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ».

Окремі обставини незаконності дій і прийнятого рішення відповідачем, встановлені судовим рішенням у справі №718/528/15-а, яке набрало законної сили, що згідно із ч.1 ст. 72 КАСУ, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, суд звертає уваги на те, що відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян»», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно із ст.19 і 20 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Судом не здобуто даних про те, що ОСОБА_2 є особою пільгової категорії і мала переважне право на отримання дозволу щодо розроблення проекту землеустрою земельної ділянки перед ОСОБА_1

Відповідно п.11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обовязковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Крім того, судом встановлено, що проект рішення сесії сільської ради щодо ОСОБА_2 не було оприлюднено н а офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет та іншим способом, що є порушенням вимог вказаних вище Законів.

Частиною 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 59 Закону України № 280/97-ВР зазначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Представник відповідача та третьої особи не довів обставин правомірності оскаржуваного рішення, та не надав належних доказів на обгрунтування будь-якої мотивованої відмови, щодо розробки проекту землеустрою, а щодо надання вказаної земельної ділянки іншій особі, зазначила, що вказаний громадянин є мешканцем села, і тому отримала перевагу щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою спірної земельної ділянки.

Вищевказані норми закону свідчать про порушення з боку сільської ради норм чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки чинні норми, не містять положень щодо переваги зареєстрованих мешканців села при вирішенні питання надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, що дає підстави для його скасування.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки, судом встановлено, що рішення сесії Дубівецької сільської ради від 23 лютого 2015р. №23/36-15, про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою, всупереч вимогам Конституції і Законів України, внаслідок порушення і обмеження прав позивача землю у звязку із його проживанням в іншому населеному пункті України, а також надає право одержати ОСОБА_2 безоплатно у власність 2 окремі земельні ділянки одного виду використання більше одного разу, що є порушенням п.4 ст.116 Земельного кодексу України, а отже воно підлягає визнанню протиправним і скасуванню у судовому порядку.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи протиправність дій та рішення відповідача, а також те, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, відповідних доказів суду не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст.116 ч.ч.1, 3 п.а)., 118 ч.ч.1, 2, 11, 120 ч.1, 121 ч.ч.1 п.г)., 3, 122 ч.1 ЗК України, ст.ст. 26 ч.1 п.34, 46, 47 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР, та керуючись ст.ст.71 ч.2, 86, 160-163, 171 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 23 лютого 2015 року № 23/36-15 про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,14 га та 0,26 га, яка розташована по вул. Т.Шевченка, між землями служби автомобільних доріг та землями сільської ради.

Стягнути з Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 73,08 гривень сплаченого судового збору.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: