Справа № 826/19934/13-а
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

07 серпня 2015 року № 826/19934/13-а
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Луганській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення виплат,-

В С Т А Н О В И В:
З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Луганській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення виплат, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачами у порушення положень Конституції України, Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, вчинені протиправні дії та видані протиправні накази про його виведення у розпорядження та звільнення з військової служби, за відсутності на те законних підстав, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, а також понесення ним значних матеріальних втрат та зазнання моральних страждань.

В позовній заяві позивач (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить суд:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) посадових осіб відповідачів щодо зарахування позивача у розпорядження, не призначення на рівну (або нижчу, але не більше ніж на одну ступінь) посаду, звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу;

- скасувати накази відповідача 1 про зарахування позивача у розпорядження начальника управління СБ України у Луганській області від 07.03.2013 р. № 260-ос та про звільнення з військової служби від 30.09.2013 р., наказ начальника відповідача 3 про виключення зі списків особового складу Управління СБ України в Луганській області від 20.11.2013 р.;

- поновити позивача на військовій службі у списках особового складу Служби безпеки України та на посаді заступника начальника Управління СБ України в Луганській області (а у разі неможливості поновлення на вищевказаній посаді-призначити на рівну (або нижчу, але не більше ніж на одну ступінь) посаду;

- стягнути з відповідача 1 на користь позивача різницю невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 10 грудня 2013 року по день поновлення на військовій службі та на посаді;

- стягнути з відповідача 3 на користь позивача різницю невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення за час проходження військової служби на нижчеоплачуваній посаді за період з лютого по грудень 2013 року у розмірі 847,12 грн.;

-зобов`язати відповідача 1 відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.

В наданих суду письмових запереченнях Служба безпеки України зазначила про необґрунтованість позовних вимог, оскільки твердження позивача про порушення службовими особами СБУ вимог нормативно-правових актів під час прийняття рішення про його зарахування у розпорядження начальника УСБУ в Луганській області та звільнення з військової служби в СБ України є безпідставними.

Представник Управління Служби безпеки України в Луганській області в письмових запереченнях зазначив, що звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу Управління Служби безпеки України в Луганській області полковника ОСОБА_1 було здійснено у відповідності до діючого законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2014 року з урахуванням виправлень, внесених ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року, позов задоволено частково.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.06.2015 р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити.

Представник Служби безпеки України в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Представник Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Луганській області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку представників відповідачів в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновків про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу в органах Служби безпеки України у званні полковника на посаді заступника начальника управління Служби безпеки України в Луганській області та є учасником бойових дій, що підтверджується зокрема копією посвідчення серії НОМЕР_1 .

Наказом Голови Служби безпеки України Про зміни в штатах Служби безпеки України та організаційні заходи від 02.02.2013 р. № 38/ДСК, внесено зміни, зокрема, в штат Управління Служби безпеки України в Луганській області, затверджений наказом Голови СБ України від 01.06.2007 № 026, а саме: скорочено посаду заступника начальника управління у званні полковника.

Наказом Голови Служби безпеки України По особовому складу від 07.03.2013 р. № 260-ОС, у зв`язку з організаційно-штатними змінами, проведеними наказом Голови Служби безпеки України від 02.02.2013 р. № 38/ДСК, за пп.б п.48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, позивача зараховано у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Луганській області по посаді заступника начальника управління зі збереженням розмірів раніше встановлених надбавок, доплат та преміювання з 02.02.2013 р. по 02.05.2013 р.

Розпорядженням начальника Управління Служби безпеки України в Луганській області Про затвердження тимчасових посадових обов`язків полковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Управління від 13.03.2013 р. № 2, відповідно, затверджені тимчасові посадові обов`язки позивача на час перебування у розпорядженні, з якими він ознайомився під підпис 13.03.2013 р.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Луганській області По особовому складу від 26.04.2013 р. № 191-ос позивачу продовжено термін перебування у розпорядженні начальника управління по посаді заступника начальника управління на час його перебування у частині щорічної основної відпустки та у додатковій відпустці, зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплат та преміювання строком 55 календарних днів з 03.05.2013 р. по 26.06.2013 р.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Луганській області По особовому складу від 21.06.2013 р. № 297-ос позивачу повторно продовжено термін перебування у розпорядженні начальника управління по посаді заступника начальника управління, на час його перебування у частині щорічної основної відпустки та на час його перебування на лікуванні, зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплати та преміювання строком 34 календарних дні з 27.06.2013 р. по 30.07.2013 р.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Луганській області По особовому складу від 21.06.2013 р. № 297-ос позивачу втретє продовжено термін перебування у розпорядженні начальника управління по посаді заступника начальника управління, на час його перебування у частині щорічної основної відпустки зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплати та преміювання строком 3 календарних дні з 31.07.2013 р. по 02.08.2013 р.

На підставі наказу №1152-ос від 30.09.2013 р. полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в Службі безпеки України на підставі підпункту «а» (у запас Служби безпеки України) п. 61 та підпункту «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі) п. 63 Положення.

Як вбачається з матеріалів справи, начальником Управління СБ України в Луганській області вживалися заходи щодо вирішення питання працевлаштування позивача, зокрема, направлялось звернення до Управління роботи з особовим складом СБ України з проханням здійснити підбір відповідних вакантних посад в інших органах Служби безпеки України, на які можливе призначення позивача.

Листом від 17.05.2013 р. № 11/2-4994 Управління роботи з особовим складом СБ України повідомило, що станом на 16.05.2013 р. у підрозділах Центрального управління СБ України вакантні наступні посади:

- заступник начальника Управління правового забезпечення;

- заступник начальника Контрольно-ревізійної інспекції;

- заступник начальника 3 управління Департаменту оперативно-технічних заходів;

- заступник начальника Управління внутрішньої безпеки.

У регіональних органах:

- заступник начальника управління начальник відділу К Управління СБ України в Чернівецькій області;

- заступник начальника управління начальник відділу К Управління СБ України у м. Севастополі.

Враховуючи зазначену інформацію, з метою вирішення питання працевлаштування позивача, начальником Управління СБ України в Луганській області були надіслані до Управління правового забезпечення СБ України, Департаменту оперативно-технічних заходів СБ України, Управління внутрішньої безпеки СБ України, Управління Служби безпеки України у м. Севастополі, Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного університету Юридична академія України імені Ярослава Мудрого, Контрольно-ревізійної інспекції СБ України, Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, листи з проханням розглянути можливість подальшого проходження позивачем військової служби у відповідних підрозділах.

Проте, це не дало позитивних результатів, у працевлаштуванні позивача було відмовлено з різних причин, зокрема, відсутності необхідного досвіду роботи за спеціальністю; відсутності вакантних посад, які своїми функціональними завданнями відповідають професійній підготовці позивача.

Згідно листа Управління роботи з особовим складом СБ України від 17.01.2014 р. № 11/2-347, у відповідності до розгорнутого типового штату регіонального органу СБ України, затвердженого наказом СБУ від 28.02.2007 р. № 07, наказом Голови СБ України від 02.02.2013 р. № 38/ДСК проведені організаційно-штатні зміни в Управлінні СБ України в Луганській області, внаслідок яких скорочено посаду заступника начальника управління та штат керівництва регіонального органу набув такого вигляду:

- начальник Управління СБ України в Луганській області (звання за посадою генерал-майор, посадовий оклад 1990 грн.,);

- перший заступник начальника управління (полковник, 1930 грн.);

- заступник начальника управління (полковник, 1910 грн.);

- заступник начальника управління начальник головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю (полковник, 1910 грн.).

Також, в зазначеному листі визначено, що під час перебування позивача у розпорядженні в УСБУ в Луганській області в окремі періоди були вакантними наступні посади:

- першого заступника начальника управління з 02.09.2013 р. по 20.09.2013 р.;

- заступника начальника управління начальник головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю з 15.05.2013 р. по 04.07.2013 р.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів пропонування позивачу зазначених вище посад для працевлаштування та відмови його від запропонованих посад, а також не надано доказів того, що посада заступника начальника управління - рівнозначна посаді, яку обіймав позивач до її скорочення, на момент такого скорочення була зайнята іншою особою, що унеможливило зарахування на неї позивача та/або скорочення фактично вільної посади.

При цьому, в матеріалах справи міститься довідки про бесіди з позивачем від 13.03.2013 р., від 28.05.2013 р. та від 22.08.2013 р., в яких зазначено, що йому: доводилась інформація про перспективу появи вакансії начальника Головного відділу контррозвідки УСБУ в Луганській області; доводилась інформація про наявність вакантної посади заступника начальника Управління начальника ГВ БКОЗ; доводилась інформація про відсутність в УСБУ в Луганській області рівних та на ступінь нижче посад, у зв`язку з чим запропоновано інші посади керівного складу Управління - начальника відділу Головного відділу контр-розвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки, начальника Старобільського МРВ, заступника начальника відділу господарського забезпечення. Проте, як зазначено в довідках, від призначення на вказані посади позивач відмовився.

В той же час, довідки не містить ані підпису позивача, ані зауваження щодо відмови у її підписанні.

У зв`язку із закінченням строку перебування у розпорядженні начальника Управління СБ України в Луганській області, за результатами розгляду питання щодо перспектив подальшого службового використання, 22.08.2014 р. начальником Управління СБ України в Луганській області затверджено висновок про неможливість подальшого службового використання полковника ОСОБА_1 , складений т. в. о. начальника відділу кадрового забезпечення УСБУ в Луганській області, яким зафіксовано, що полковник ОСОБА_1 підлягає звільненню з військової служби на підставі пп. г п.63 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБ України (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з правом на пенсію за вислугу років відповідно до закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Як вбачається з листа бесіди з позивачем, проведеної 22.08.2013 р., йому було повідомлено, що керівництвом Управління, з урахуванням отриманих результатів підбору відповідних посад для його призначення та спливу граничного терміну: перебування у розпорядженні, прийнято рішення про неможливість його подальшого службового використання, у зв`язку з чим він підлягає звільненню з військової служби в установленому порядку за пп.г П.63 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБ України (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Позивачу також було доведено, що з урахуванням вимог п.64 Положення він має право вибору однієї з підстав звільнення для чого йому необхідно подати відповідний рапорт із зазначенням конкретної підстави звільнення і, відповідно, повідомлено про підготовку подання до звільнення.

Проте, як зазначено у листі бесіди, позивач від вказаних пропозицій відмовся, а також відмовився від проходження військово-лікарської комісії та підпису листка бесіди.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про бесіду з позивачем від 04.09.2013 р., якою зафіксовано, що в ході бесіди йому було повідомлено, що в теперішній час в УСБУ в Луганській області існує вакансія першого заступника начальника Управління для заміщення якої розглядається кандидатура позивача, для чого запропоновано пройти медичний огляд для визначення придатності за станом здоров`я до оперативної служби. Проте, як зазначено у довідці, від проходження військово-лікарської комісії позивач відмовився, у зв`язку з чим його повідомлено про не розгляд його кандидатури для призначення на зазначену вакантну посаду.

В той же час, довідка не містить ані підпису позивача, ані зауваження щодо відмови у її підписанні, і, за його доводами, жодних бесід з ним проведено не було.

Також, згідно поданих відповідачем доказів, з позивачем була проведена повторна бесіда, яка оформлена відповідним листом, в якому зафіксовано, що перед безпосереднім направленням подання до звільнення з військової служби до УРОС СБ України, з позивачем проведено повторну бесіду з питання його звільнення з військової служби, повторно повідомлено про підстави звільнення та про те, що підготовлено подання до його звільнення. В листі також зазначено, що позивач ознайомився з відповідним поданням до звільнення, заперечень не надав, отже зі статтею звільнення згоден. Проте, як зазначено у листі повторної бесіди, позивач від підпису листка повторної бесіди та подання до звільнення відмовився.

Начальником Управління СБ України в Луганській області 16.09.2013 р. підписано подання до звільнення позивача з військової служби в запас СБ України за пп.г (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) п.63 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, з наданням права носіння військової форми одягу.

Згідно висновку УРОС СБ України від 25.09.2013 р. підрозділ кадрового забезпечення підтримав пропозицію УСБУ в Луганській області щодо звільнення позивача.

Наказом Голови Служби безпеки України По особовому складу від 30.09.2013 р. № 1152-ОС позивача було звільнено з військової служби по Управлінню Служби безпеки України в Луганській області за пп. а п. 61 та пп. г п.63 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням і організаційних заходів) у запас Служби безпеки України.

В той же час, згідно зазначеного наказу, позивач вважається таким, що перебуває у розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України в Луганській області по посаді заступника начальника управління зі збереженням розмірів раніше встановлених надбавок, доплати та преміювання згідно з Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України № 35/ДСК-2008 року, з 2 лютого 2013 року.

При цьому, суд звертає увагу на те, що наказ По особовому складу від 30.09.2013 р. № 1152-ОС не містить, зокрема, фактичної дати звільнення позивача.

Крім того, зазначеним наказом зазначено вважати позивача таким, що перебуває у розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України в Луганській області з 02.02.2013 р.

Позивач 09.10.2013 р. звернувся до Голови Служби безпеки України із заявою, в якій, зокрема, просив надати витяги з наказів про проведення організаційно-штатних заходів стосовно скорочення посади заступника начальника УСБУ в Луганській області, про виведення його у розпорядження та про звільнення з військової служби у разі його наявності. Також, позивач наголошував на готовності проходити військову службу на рівнозначних посадах у будь-якому регіоні України.

За результатом розгляду заяви позивача від 09.10.2013 р., відповідач листом від 09.11.2013 р. № 3/4-М-397/115 повідомив позивача про те, що, крім іншого, з примірниками відповідних наказів позивач може ознайомитись за місцем проходження військової служби в УСБУ в Луганській області.

Доказів ознайомлення позивача з наказом По особовому складу від 30.09.2013 р. № 1152-ОС, яким його звільнено з військової служби, відповідачами суду не надано. При цьому, в матеріалах справи міститься довідка, складена 15.10.2013 р., якою зафіксовано, що позивача у телефонному режимі повідомлено про його звільнення та про необхідність прибути до УСБУ в Луганській області для оформлення відповідних документів для виключення із списків особового складу СБ України. Також, зафіксовано про повідомлення позивача про наявність у нього невикористаної щорічної основної відпустки терміном 21 к/д.

Рапортом помічника начальника Управління (по РОС) начальника відділу кадрового забезпечення полковником Кременчуцьким І.В. від 19.11.2013 р. визначено, що з метою з`ясування місця знаходження позивача був здійснений телефонний дзвінок на його мобільний телефон, у ході якого позивач повідомив про перебування на лікарняному та наміри прибути до місця служби 10-15 грудня, а також висловив бажання скористатися невикористаною частиною відпустки терміном 21 к/д з 20.11.2013 р.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Луганській області По особовому складу від 20.11.2013 р. № 601-ОС позивача виключено зі списків особового складу з урахуванням наданої частини щорічної основної відпустки за 2013 рік тривалістю 21 календарний день, з 10 грудня 2013 року.

Листом від 25.11.2013 р. Управління Служби безпеки України в Луганській області повідомило позивача про надання йому частини щорічної основної відпустки за 2013 рік тривалістю 21 календарний день з 20.11.2013 р. по 10.12.2013 р., однак доказів отримання позивачем зазначеного листа суду не надано.

Листом від 10.12.2013 р. . Управління Служби безпеки України в Луганській області повідомило позивача про те, що його виключено зі списків особового складу Управління СБ України в Луганській області (наказ УСБУ в Луганській області від 20.11.2013 р. №601-ос) та запропоновано прибути до УСБУ в Луганській області для ознайомлення з наказами про звільнення та оформлення відповідних документів для призначення пенсії.

Позивач вважаючи вищезазначені дії та накази відповідачів протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами врегульовані, зокрема, Конституцією України, Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 р. №1262/2007 (далі-Положення №1262/2007), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 № 772 (далі-Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України закріплене право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч.1, 2 ст.2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України Про Службу безпеки України Служба безпеки України державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 19 зазначеного закону визначено, що кадри Служби безпеки України складають, зокрема, співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України Про Службу безпеки України умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, рядового, сержантського і старшинського складу Служби безпеки України (далі військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби у воєнний час визначає Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Службі безпеки України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно пп. б п. 48 Положення №1262/2007, зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів) допускається, зокрема, у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів до 3 місяців.

Час пересування військовослужбовця на лікуванні, в основній та встановлених законодавством додаткових відпустках із загальної тривалості періоду перебування у розпорядженні прямих начальників (командирів) виключається.

Аналогічні положення закріплені й у Інструкції, яка визначає механізм реалізації вимог Положення.

Так, згідно абз.1, 2, 4 п.4.9. Інструкції, зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (п.48 Положення) це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Зарахування у розпорядження відповідних начальників (із зазначенням їх конкретних посад) проводиться наказами по особовому складу з обов`язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, їх начальниками в установленому порядку.

Начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов`язані організовувати їх службову діяльність, здійснювати контроль за нею відповідно до вимог військових статутів Збройних Сил України, Положення, інших нормативно-правових актів та несуть відповідальність за дотримання встановлених термінів перебування підлеглих у розпорядженні. Вони зобов`язані своєчасно, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади чи у разі наявності підстав вживати заходів щодо їх звільнення з військової служби. Рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України або його заступників, приймаються відповідно Головою Служби безпеки України або його заступниками за погодженням з ним. Управління роботи з особовим складом здійснює загальний контроль за дотриманням встановлених термінів перебування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядженні відповідних начальників, а стосовно військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, також вносить пропозиції щодо їх подальшого службового використання.

Час перебування військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні відповідного начальника, на лікуванні, в щорічній основній, додаткових, творчих, соціальних відпустках та відпустках у зв`язку із хворобою, за сімейними обставинами та з інших поважних причин, продовжує строк цього розпорядження на період перебування військовослужбовця на лікуванні у зазначених відпустках, про що видаються відповідні накази по особовому складу щодо продовження строку перебування в розпорядженні (п.4.14 Інструкції).

Згідно п.4.10. Інструкції, зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (підпункт б пункту 48 Положення) здійснюється у разі звільнення їх з посад у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням у Службі безпеки України або її органах, підрозділах, закладах, установах інших організаційних заходів (зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних обов`язків та наявних сил у зв`язку із зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів) відповідно до актів законодавства України та нормативно-правових актів чи інших розпорядчих документів Служби безпеки України, якими визначаються мета, зміст та терміни проведення цих заходів. При проведенні організаційних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, разом з організаційно-штатними пропозиціями подаються в установленому порядку пропозиції щодо подальшого використання військовослужбовців, посади яких скорочуватимуться. З військовослужбовцем, якого звільнено з посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів та зараховано у розпорядження, начальник, у розпорядження якого він зарахований (з тим, який зарахований у розпорядження Голови Служби безпеки України, Голова Служби безпеки України чи за його дорученням один із його заступників або начальник Управління роботи з особовим складом), проводить бесіду, під час якої ознайомлює його з цим наказом, роз`яснює права та обов`язки, пов`язані з перебуванням у розпорядженні, а також попереджає про те, що у разі, якщо до завершення строку перебування у розпорядженні він не буде призначений на штатну посаду відповідно до пунктів 44-46 Положення, у встановленому порядку вирішуватиметься питання про можливість його подальшого використання на військовій службі. Результати цієї бесіди оформлюються довідкою (рапортом), яка (який) долучається і до частини Особова справа матеріалів особової справи військовослужбовця.

При комплектуванні вакантних посад в органах, підрозділах, закладах, установах у першу чергу розглядаються питання про призначення на ці посади військовослужбовців, посади яких скорочуються або які зараховані в розпорядження відповідних начальників у зв`язку з проведенням організаційних заходів. Їх призначення на посади здійснюється відповідно до вимог пунктів 1.3,4.3 цієї Інструкції.

Так, згідно п.1.3. Інструкції, на військовослужбовців, які подаються до присвоєння військового звання (пониження у військовому званні, позбавлення військового звання, поновлення у військовому званні), призначення на посади (крім призначення на рівні посади без зміни профілю службової діяльності) або звільнення з військової служби, в органах, підрозділах, закладах, установах Служби безпеки України оформляються подання на бланках (додатки 1 - 5 до цієї Інструкції), які підписуються їх прямими начальниками та направляються в порядку підпорядкування через підрозділи кадрового забезпечення для прийняття рішення начальниками, зазначеними в пункті 1.2 цієї Інструкції. Зазначені подання готуються підрозділами, в яких проходять військову службу вказані військовослужбовці (крім подань до призначення на посади в інші органи, підрозділи, заклади, установи та їх структурні підрозділи, які готуються цими органами, підрозділами, закладами, установами та їх структурними підрозділами за погодженням з прямими начальниками військовослужбовців).

Пунктом 4.10 Інструкції також передбачено, що у разі відсутності в органі, підрозділі, закладі, установі рівної посади, яку займав військовослужбовець до зарахування в розпорядження, керівник цього органу, підрозділу, закладу, установи не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку перебування військовослужбовця в розпорядженні організовує через Управління роботи з особовим складом підбір відповідних посад у системі Служби безпеки України з урахуванням його фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності. Зазначені заходи не проводяться у випадку прийняття посадовою особою, визначеною у пункті 67 Положення, рішення про задоволення клопотання (поданого рапорту) військовослужбовця, який зарахований у розпорядження, про звільнення з військової служби у Службі безпеки України у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

У разі неможливості призначення військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на рівну посаду він призначається на нижчу посаду (не більше як на один ступінь, а за його бажанням чи згодою згідно з поданим рапортом на будь-яку іншу нижчу) або підлягає звільненню з військової служби в установленому порядку. Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні (з урахуванням його продовження відповідно до пункту 4.14 цієї Інструкції, але не пізніше ніж через 6 місяців з дня зарахування у розпорядження відповідного начальника) та у разі прийняття з урахуванням вимог чинного законодавства України, якими встановлено додаткові гарантії соціального захисту для окремих категорій осіб, рішення про неможливість подальшого його службового використання в органах, підрозділах, закладах, установах складається (стосовно тих, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, Управлінням роботи з особовим складом) та затверджується їх керівниками (стосовно тих, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, - Головою Служби безпеки України) висновок, який долучається до матеріалів на звільнення військовослужбовця з військової служби.

Згідно пп. а п.61 Положення, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється, зокрема, у запас Служби безпеки України осіб офіцерського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час.

Звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби здійснюється за підставами, передбаченими пунктами 62 і 63 цього Положення, як правило, без зарахування в розпорядження прямих начальників (командирів).

Рішення про звільнення з військової служби в запас або у відставку доводиться до відома військовослужбовців Служби безпеки України, як правило, не пізніше ніж за два місяці до подання про звільнення. Безпосередні та прямі начальники проводять з ними особисті бесіди.

Відповідно пп. г п.63 Положення, особи офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі.

Згідно п.67 Положення, звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби здійснюється, щодо осіб офіцерського складу Служби безпеки України - у військових званнях від полковника (капітана 1 рангу) до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) Головою Служби безпеки України.

Днем звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби в запас або у відставку вважається день, з якого їх наказом виключено зі списків особового складу Служби безпеки України.

Пунктом 4.13 Інструкції закріплено, що звільнення військовослужбовця з посади та зарахування його в розпорядження відповідного начальника провадиться не раніше дня видання наказу по особовому складу про таке звільнення з посади та зарахування в розпорядження, а у разі, якщо таке звільнення з посади здійснюється у зв`язку із проведенням організаційно-штатних заходів з дня набрання чинності наказом про зміни в штаті або дня, зазначеного в цьому наказі.

Відповідно до п.7.2. Інструкції, військовослужбовці, які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів (у разі неможливості використання по службі у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) і які не набули права на пенсію за вислугою років, попереджаються начальником органу, підрозділу, закладу, установи про звільнення з військової служби через ознайомлення з висновком, зазначеним у пункті 4.10 цієї Інструкції (шляхом залишення на ньому особистого підпису).

З військовослужбовцями, які звільняються за однією з підстав, передбачених підпунктами а - д, з пункту 62 Положення та підпунктами а - д пункту 63 Положення, перед звільненням із військової служби проводиться не менше двох індивідуальних бесід (п. 7.4 Інструкції).

Перша бесіда проводиться завчасно перед поданням до звільнення, під час якої роз`яснюються підстави і строки подання до звільнення, пільги та переваги з працевлаштування і матеріально-побутового забезпечення, надаються необхідні роз`яснення з інших питань, встановлюється підрозділ Центрального управління, регіональний орган Служби безпеки України чи військовий комісаріат для направлення військовослужбовця на військовий облік та місце його і проживання після звільнення, з`ясовуються прохання військовослужбовця.

При цьому з військовослужбовцем обговорюються питання перебування його в запасі, керівництвом органу, підрозділу, закладу, установи визначається вид запасу.

Друга бесіда проводиться безпосереднім начальником перед надсиланням подання до звільнення, під час якої надаються відповіді на запитання і прохання, висловлені військовослужбовцем під час першої бесіди, уточнюються підстави звільнення з урахуванням висновку військово-лікарської комісії та інші питання, пов`язані зі звільненням.

Зміст проведених бесід відображається в листках бесід, що підписуються начальниками, які проводили бесіди, та військовослужбовцем, що звільняється. Листки бесід долучаються до частини Особова справа матеріалів особової справи військовослужбовця.

У разі відмови військовослужбовця підписати листок бесіди його підписує начальник, який проводив бесіду, та особи, присутні під час бесіди, із зазначенням факту відмови.

Згідно п.7.15. Інструкції наказ про звільнення військовослужбовця у запас або у відставку оголошується йому особисто його прямим начальником.

Після видання наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця із військової служби підстави звільнення (пункти 62 і 63 Положення) зміні не підлягають, якщо під час звільнення не допущено порушення чинного законодавства і не виявлено нових обставин, пов`язаних зі звільненням (п.7.16. Інструкції).

При цьому додатково слід враховувати норми загального трудового законодавства України в частині звільнення працівників з підстав скорочення чисельності або штату працівників.

Так, згідно п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, звільнення з зазначеної підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Статтею 42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій надаються пільги, крім іншого, переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, суд, з урахуванням наведених вище норм, приходить до висновку, що звільнення позивача з посади та зарахування його в розпорядження відповідного начальника на підставі підпункту б пункту 48 Положення може відбуватися за умови видання наказу з питань змін в штатах СБ України та/або проведення організаційно-штатних заходів.

За результатом системного аналізу викладених законодавчих норм та обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність з боку відповідачів порушень вимог законодавства в частині зарахування позивача у розпорядження відповідного начальника Управління СБ України в Луганській області наказом По особовому складу від 07.03.2013 р. № 260-ОС, оскільки наказом Голови Служби безпеки України Про зміни в штатах Служби безпеки України та організаційні заходи від 02.02.2013 р. № 38/ДСК, скорочено посаду заступника начальника управління у званні полковника, яку обіймав позивач, що, відповідно, за правилами викладених законодавчих норм, є підставою для його зарахування у розпорядження відповідного начальника.

Зазначене свідчить про безпідставність позовних вимог щодо визнання неправомірними дій посадових осіб відповідачів щодо зарахування позивача у розпорядження та скасування наказу Служби безпеки України про зарахування позивача у розпорядження начальника управління СБ України у Луганській області від 07.03.2013 р. № 260-ос та, відповідно, про відмову у їх задоволенні.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що підставою звільнення позивача з військової служби є неможливість його подальшого службового використання на службі, як такого, що перебуває у розпорядженні начальника Управління СБ України в Луганській області по посаді заступника начальника управління, у зв`язку з скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

При цьому, суд дійшов висновку про порушення відповідачами вимог Положення та Інструкції під час звільнення позивача виходячи з наступного.

По-перше, у порушення п.4.10. Інструкції, відповідачами не надано суду доказів того, що при проведенні організаційних заходів, унаслідок яких скорочувалась посада заступника начальника Управління СБ України в Луганській області, яку обіймав позивач, були сформовані та подані у встановленому законодавством порядку, пропозиції щодо подальшого використання позивача, посада якого скорочувалась.

По-друге, поданими відповідачами доказами не підтверджується факт проведення з ним, передбачених Інструкцією, бесід (першої та другої), а також факт пропонування йому посад для зарахування і відмови його від заняття запропонованих посад.

В той же час, з тексту заяви позивача від 09.10.2013 р., що надіслана Голові СБ України та отриману кадровим органом, судом встановлено, що позивач надавав свою згоду на проходження військової служби на рівнозначних посадах у будь-якому регіоні України.

По-третє, у порушення вимог Інструкції, відповідачами належним чином не ознайомлено позивача з висновком про неможливість подальшого службового використання, а також поданням на звільнення з військової служби.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що відповідачі, нехтуючи закріпленим законом переважним правом позивача, як учасника бойових дій, на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників, а також обов`язком щодо працевлаштування позивача, з урахуванням наявності, у період перебування позивача у розпорядженні відповідного начальника, вільних рівнозначних та нижчих на одну ступінь посад в системі СБ України, вчинили протиправні дії, наслідком чого є незаконне звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу. Таким чином, видані накази По особовому складу від 30.09.2013 р. № 1152-ОС (про звільнення) та По особовому складу від 20.11.2013 р. № 601-ОС (про виключення зі списків особового складу) є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до абз.2,3 ч.2 ст.8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.

У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Згідно ст. 235 Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як зазначив відповідач у судовому засіданні, позивач поновлений на посаді, однак на підтвердження наведеного, на вимогу суду, не надав суду відповідного наказу про поновлення ОСОБА_1 на військовій службі в органах СБУ.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з допущенням з боку відповідачів незаконного звільнення позивача, суд дійшов висновку про необхідність поновлення позивача на військовій службі у списках особового складу Служби безпеки України з дати незаконного звільнення, тобто з 10.12.2013 р. та виплати йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо розміру грошового зобов`язання, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати (в редакції чинній на момент розгляду справи), відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

В матеріалах справи містяться довідка про розмір грошового забезпечення, установленого полковнику ОСОБА_1 за посадою «заступник начальника Управління УСБ України в Луганській області» за період з 01.02.2013 р. по 10.12.2013 р., розмір якого становить 11578,13 грн.

Відповідно до довідки Управління СБУ в Луганській області від 13.01.2014 р. №1/333-3, виплати грошового забезпечення полковнику ОСОБА_1 за період з 01.02.2013 р. по 10.12.2013 року не змінювались.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 р. N 9050/0/14-12/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік кількість робочих днів у жовтні 2013 року складала 23 робочих дні, у листопаді 2013 року 21 робочий день.

Враховуючи вищевикладені відомості, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 526,28 грн. (23156,26 грн./44 (сумарна кількість робочих днів у жовтні-листопаді 2013 року)).

Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 р. N 9050/0/14-12/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік, від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік та від 09 вересня 2014 року N 10196/0/14-14/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік тривалість вимушеного прогулу позивача складає 414 робочих днів, відповідно розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу складає 217879,50 грн. (розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 526,28 грн. * кількість робочих днів вимушеного прогулу 414 = 217879,50 грн.) та підлягає стягненню з Управління Служби безпеки України в Луганській області.

В той же час, позовні вимоги про стягнення з Управління Служби безпеки України в Луганській області на користь позивача різниці невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення за час проходження військової служби на нижчеоплачуваній посаді за період з лютого по грудень 2013 року у розмірі 847,12 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з лютого по грудень 2013 року позивач знаходився у розпорядженні начальника Управління СБ України в Луганській області по посаді заступника начальника Управління, тобто по посаді, яку він обіймав до виведення у розпорядження та звільнення, що спростовує його доводи щодо проходження військової служби на нижчеоплачуваній посаді. Належних та допустимих доказів на підтвердження невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення за період з лютого по грудень 2013 року позивачем суду не подані.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача 1 відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Позивачем не доведено причинного зв`язку його звільнення з виникненням у нього хвороби сахарний діабет ІІ типу, оскільки за медичними даними, це група ендокринної хвороби, яка розвивається внаслідок абсолютної чи відносної недостатності гормону інсуліну. Сахарний діабет 2-го типу (інцулінонезалежний діабет) метаболічне захворювання, яке характеризується хронічною гіперклімією, що розвивається в результаті порушення секреції інсуліну або механізмів його взаємодії з клітками організму людини.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, належним чином не виконаний обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги часткового обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.69-71,94,160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії посадових осіб Служби безпеки України, Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Луганській області щодо не призначення ОСОБА_1 на рівну (або нижчу, але не більше ніж на одну ступінь) посаду, звільнення його з військової служби та виключення зі списків особового складу.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України По особовому складу від 30.09.2013 р. № 1152-ОС.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління Служби безпеки України в Луганській області По особовому складу від 20.11.2013 р. № 601-ОС.

Поновити полковника ОСОБА_1 на військовій службі в органах Служби безпеки України з 10.12.2013 р.

Стягнути з Управління Служби безпеки України в Луганській області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу по 07.08.2015 р. в розмірі 217879,50 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення полковника ОСОБА_1 на військовій службі в органах Служби безпеки України та виплати йому середнього заробітку за один місяць в розмірі 11578,13 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов