Справа № 2а-264/09
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 р. Справа № 52181/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Ліщинського А. М., Шавеля Р. М.,

при секретарі судового засідання Зубач Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Пістинської сільської ради про визнання бездіяльності неправомірною та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 березня 2009 року, Косівським районним судом Івано-Франківської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Пістинської сільської ради про визнання неправомірною відмови Пістинської сільської ради в наданні відповіді на заяви від 26 березня 2008 року, 28 травня 2008 року та 18 серпня 2008 року, зобовязання Пістинської сільської ради надати відповідь на заяви від 26 березня 2008 року, 28 травня 2008 року та 18 серпня 2008 року, стягнення моральної шкоди в сумі 2000 гривень та судових витрат.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що на подані позивачем 26 березня 2008 року, 28 травня 2008 року та 18 серпня 2008 року заяви відповідачем незаконно не було надано жодних відповідей. Відмовою відповідача в наданні інформації позивачу спричинено моральну шкоду, зокрема, це призвело до душевних страждань, отримання стресу, інсульту та нервового потрясіння. Крім того, було принижено честь та гідність позивача.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2009 року позов задоволено частково. Визнано відмову Пістинської сільської ради Косівського району в наданні відповіді ОСОБА_1 на його заяви від 26 березня 2008 року, 28 травня 2008 року та 18 серпня 2008 року необґрунтованою. Зобовязано Пістинську сільську раду Косівського району надати ОСОБА_1 відповіді на його заяви від 26 березня 2008 року, 28 травня 2008 року та 18 серпня 2008 року. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Пістинської сільської ради в користь ОСОБА_1 66 грн. судових витрат.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідачем порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів спричинення моральної шкоди позивачу є невірним, оскільки діями відповідача позивачу спричинено моральні страждання. Крім того, у позивача постійний нервовий стрес під час кожного звернення до суду чи відвідування судового засідання. Водночас, родина позивача позбавлена можливості спілкування з ним та не отримує від нього допомоги чи підтримки під час його присутності на судових засіданнях.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить такі задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявами від 26 березня 2008 року, 28 травня 2008 року та 18 серпня 2008 року (А. с. 6-9).

Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 2 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Терміни розгляду звернень громадян встановлено ст. 20 Закону України «Про звернення громадян»: звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем не надано належних доказів на підтвердження факту надання ОСОБА_1 відповідей на подані ним заяви від 26 березня 2008 року, 28 травня 2008 року та 18 серпня 2008 року у відповідності з нормами Закону України «Про звернення громадян», а тому, колегія суддів переконана у вірності висновку суду першої інстанції про порушення відповідачем вимог зазначеного Закону.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні таких. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, матеріали справи не містять доказів підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись, ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2009 року в справі № 2а-264/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: А. М. Ліщинський

ОСОБА_2

Ухвалу складено в повному обсязі 01 лютого 2011 року