Справа № 2а-115/09
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2012-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2012 р. Справа № 56947/09/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Дяковича В. П., Рибачука А. І.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 червня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2009 року Віньковецьким районним судом Хмельницької області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ВХ № 064214 від 06 червня 2009 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що транспортний засіб використовувався в індивідуальних цілях. Перевезення пасажирів не здійснювалось. Порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП України відсутнє.

Постановою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 червня 2009 року в позові відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відсутність спеціальної відмітки в посвідченні водія про право керувати транспортним засобом відповідної категорії свідчить про заборону водієві керувати транспортним засобом вказаної категорії.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що в судовому засіданні позивач не підтверджував наявності у його транспортному засобі більше восьми місць для сидіння.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення такої.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 06 червня 2009 року начальником ВДАІ з обслуговування Віньковецького району підполковником міліції ОСОБА_2 прийнято постанову серії ВХ № 064214 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Вказану постанову прийнято на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АЕ № 0558872 від 22 квітня 2009 року.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АЕ № 0558872 від 22 квітня 2009 року зазначено, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_1 о 08 год. 50 хв. 22 квітня 2009 року у смт. Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області керував мікроавтобусом ГАЗ 3221 без відповідної категорії «D» на право керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП.

По суті порушення позивачем зазначено наступне: «З протоколом інспектора ДАІ не згоден».

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП (в редакції чинній на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення) керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до тридцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини першої статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до статті 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються її права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Аналізуючи матеріали справи у взаємозвязку з наведеними правовими нормами суд апеляційної інстанції вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії АЕ № 0558872 від 22 квітня 2009 року відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є допустимим носієм доказової інформації стосовно вчиненого правопорушення.

Крім того, судом апеляційної інстанції не встановлено порушень вимог ст. ст. 278, 280 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (в редакції чинній на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі Положення).

Відповідно до п. 2, 3 Положення (в редакції чинній на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення) громадяни допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них посвідчення водія відповідної категорії і талона до нього. Транспортні засоби, керування якими здійснюється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кг (7700 фунтів) і кількість сидячих місць яких, крім сидіння водія, не перевищує восьми; D - автомобілі, які призначені для перевезення пасажирів і мають більше восьми сидячих місць, крім сидіння водія. До автомобілів, призначених для перевезення пасажирів, належать автобуси, мікроавтобуси, автофургони на шасі вантажних автомобілів, призначені для перевезення людей і виготовлені в умовах заводів-виготовлювачів серійно або переобладнані у встановленому порядку, а також вантажні автомобілі, обладнані для цих цілей відповідно до вимог Правил дорожнього руху

З долученої апелянтом до апеляційної скарги копії посвідчення водія вбачається, що таке видано 19 травня 1993 року та не містить у графі «Місце печатки» для категорії транспортного засобу D відмітки «Дозволено» (А. с. 14).

Судом апеляційної інстанції прослухано технічний запис судового засідання у даній справі, здійснений судом першої інстанції 30 червня 2009 року, та встановлено, що на запитання головуючого судді скільки посадкових місць передбачено у транспортному засобі позивача згідно з даними технічного паспорту на транспортний засіб, останній відповів 14, однак людей він не перевозив.

Звідси, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не мав права керувати транспортним засобом з кількістю місць для сидіння більше восьми, крім сидіння водія, тобто таким що відноситься до категорії D, з огляду на відсутність у його посвідченні водія у графі «Місце печатки» для категорії транспортного засобу D відмітки «Дозволено».

Твердження апелянта про непідтвердження ним в судовому засіданні в ході розгляду справи судом першої інстанції встановлення більше восьми сидячих місць спростовується технічним записом судового засідання у даній справі, здійсненим судом першої інстанції 30 червня 2009 року.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, як доказ спростування наявності не більше восьми місць для сидіння, крім сидіння водія, долучену апелянтом копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СРД 932635 про реєстрацію транспортного засобу ГАЗ 3221 з кількістю сидячих місць із сидінням водія 9, оскільки таке видано 26 червня 2009 року, тобто після складення протоколу про адміністративне правопорушення серії АЕ № 0558872 від 22 квітня 2009 року.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 червня 2009 року в справі № 2а-115/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: В. П. Дякович

ОСОБА_3