Справа № 2-а-873/10
Суддя: Гуцол В. І.
Дата ухвалення: 2010-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бершадський районний суд Вінницької області
№ 2-а-873/2010р.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 грудня 2010 року Бершадський районний суд Вінницької області

В складі головуючого судді Гуцола В.І.

при секретарі Терлецькій О.В.

розглянувши у скороченому провадженні в м. Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії з тих підстав, що як стверджує, він є дитиною війни, відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак розміри виплаченої йому відповідачем щомісячної державної соціальної допомоги за період із 2006 року по 2010 рік не відповідають вимогам чинного законодавства України. При здійсненні виплат у вказаний період відповідач керувався нормами законів України про бюджети на відповідні роки, якими обмежувались ці виплати, однак при цьому не врахував Рішень Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року, за якими такі обмеження були визнані неконституційними. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" він має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається тільки за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і іншого нормативно-правового акту, який би визначив цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Тому просить визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплаті передбаченої 30% надбавки до пенсії як дитині війни за період з 10.06.2006 року по 10.12.2010 року протиправною, зобовязати його здійснити таке нарахування та виплату і зобовязати його здійснювати такі виплати в майбутньому.

Відповідача надав письмове заперечення проти позову, згідно з якими не заперечує те, що позивач належить до дітей війни згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни», але фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Пунктом 41 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік" встановлено, що допомога до пенсії виплачується в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У вказаному розмірі позивачу і виплачувалась ця надбавка в 2008 -2009 роках. Крім цих законів порядок і розмір виплати допомоги дітям війни врегульований також Постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" від 28.05.2008 року № 530. Управління Пенсійного Фонду може здійснювати з бюджету будь-які платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про бюджет Пункт 9 Положення "Про Пенсійний фонд України" визначає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного Фонду, які використовується виключно за призначенням і вилученню не підлягають. Розмір мінімальної пенсії за віком застосовується тільки для визначення розмірів пенсій, призначених згідно із Законом "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Тому просить в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши всі докази у їх сукупності та давши їм належну юридичну оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" ОСОБА_1 є дитиною війни особою, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років. Зазначена обставина підтверджується копією паспорту ОСОБА_1, цього факту не заперечує і відповідач.

Ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" встановлено державну соціальну підтримку дітей війни, а саме: дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Зазначена соціальна допомога повинна виплачуватися щомісячно з 1 січня 2006 року.

Відповідач протягом 2007 року таку допомогу ОСОБА_1 не виплачував взагалі, а починаючи з 01 січня 2008 року по теперішній час виплачує у неповному обсязі.

У 2010 році стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" жодним Законом України не була змінена чи скасована, а тому є діючою.

Щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що використовується для визначення розміру підвищення до пенсії дитині війни, суд виходить з наступного.

У ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що законодавство України про соціальний захист дітей війни складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів України; державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності із ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV мінімальна пенсія це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом, причому виключно Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначається мінімальний розмір пенсії за віком (ч. 2 ст. 5 цього Закону). Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 зазначеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум у відповідності до п. 5-3 ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України визначається виключно Законом України про Державний бюджет. У відповідності із зазначеними нормами саме Законами України про державний бюджет на відповідні роки визначено прожитковий мінімум, в тому числі для осіб, які втратили працездатність.

ОСОБА_2 Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою, визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, звуження їх змісту і обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається. Громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Таким чином, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 ОСОБА_2 України, вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Ст. 64 ОСОБА_2 України встановлено, що конституційні права та свободи не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України, та зазначено вичерпний перелік таких випадків, а саме: в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин.

Крім того, на підставі ст. 8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Така правова позиція неодноразово була висловлена у Рішеннях Конституційного Суду України: № 5-рп/2002 від 20.03.2002 р. (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), № 20-рп/2004 від 01.12.2004 р. (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), № 8-рп/2005 від 11.10.2005 р. (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. (справа про соціальні гарантії громадян), № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), № 26-рп/2008 від 27.11.2008 р. (справа про збалансованість бюджету).

Зокрема, у Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 у справі щодо відповідності ОСОБА_2 України (конституційності) положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) визначено наступне: у відповідності до ч. 2 ст. 8 ОСОБА_2 України закони та інші нормативно-правові акти приймаються виключно на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. Прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в Україні (п. 3 ч. 1 ст. 85, ст. 91 ОСОБА_2 України). Виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України (п. 1 ч. 2 ст. 92 ОСОБА_2 України). Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій ст. 95 ОСОБА_2 України, положення якої конкретизовано у статті 38 Бюджетного кодексу України. Встановлений ч. 2 ст. 95 ОСОБА_2 України, частиною другою статті 38 Бюджетного кодексу України перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним.

Зі змісту наведених положень ОСОБА_2 України та Бюджетного кодексу України вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Бюджетного кодексу України.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 ОСОБА_2 України). Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у ОСОБА_2 України, Бюджетному кодексі України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Крім того, Конституційним Судом України розглянуто справу за конституційним поданням Кабінету Міністрів України про офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 95 ОСОБА_2 України (справа про збалансованість бюджету) та ухвалено рішення № 26-рп/2008 від 27.11.2008 р. Розглядаючи справу, Конституційний Суд України визначає Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов'язань утверджується сутність держави, як соціальної і правової. Відповідно до статей 1, 3 ОСОБА_2 України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства.

Зі змісту ч.2 ст. 95 ОСОБА_2 України, якою встановлюється, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, випливає, що вони не можуть визначатися іншими нормативно-правовими актами. Самі ж загальносуспільні потреби, до яких належить і забезпечення права на соціальний захист громадян України, проголошений у статті 46 ОСОБА_2 України, передбачаються у державних програмах, законах, інших нормативно-правових актах. Визначення відповідних бюджетних видатків у законі про Державний бюджет України не може призводити до обмеження загальносуспільних потреб, порушення прав людини і громадянина, встановлених ОСОБА_2 України, зокрема щодо забезпечення рівня життя для осіб, які отримують пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, не нижчого від прожиткового мінімуму, визначеного законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ОСОБА_2 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України. Статтею 2 положення «Про Пенсійний Фонд України» також встановлено, що у своїй діяльності він керується ОСОБА_2 та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України та цим Положенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі, та управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах.

На підставі викладеного, суд вважає, що при визначені розміру щомісячної державної соціальної допомоги позивачеві, як дитині війни в 2010 році відповідач повинен був керуватися статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Ухвалою суду від 28.12.2010 року позивачеві в поновленні строку звернення до адміністративного суду за період з 2006 року по 9.06.2010 року відмовлено і позов в цій частині залишено без розгляду.

Позов у частині зобовязання управління Пенсійного фонду у Бершадському районі здійснювати позивачеві нарахування і виплату пенсії згідно зі ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на майбутнє задоволенню не підлягає, оскільки суд не наділений повноваженнями врегульовувати правовідносини між сторонами, котрі ще не виникли. .

Відповідно до вщенаведеного позов підлягає частковому задоволенню за період з 10 червня 2010 року (шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав) по 28 грудня 2010 року (день винесення судового рішення).

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи протиправність бездіяльності управління Пенсійного фонду у Бершадському районі, з метою захисту прав позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність захисту цих прав шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії, виходячи з 30% мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 10 червня 2010 року по день винесення рішення, тобто по 28.12.2010 року.

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 22 ч.3, 41, 46 ОСОБА_2 України, ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", керуючись ст. 183-2 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Бершадському районі щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії за віком згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 10.06.2010 року по 28.12.2010 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Бершадському районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату до пенсії за віком згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 10.06.2010 року по 28.12.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору (державного мита) 3 гривні 40 копійок.

Постанову допустити до негайного виконання.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ