Справа № 462/3782/15-а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року Справа № 876/7940/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Костіва М.В.
суддів: Затолочного В.С., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

22.05.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому державної пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому пенсію за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. ст. 49, 51, 55, 56, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 03.11.2014 року.
Позовну заяву обґрунтовував тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до другої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. 03.11.2014 року він звернувся із заявою до відповідача, в якій просив призначити йому пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку, проте 22.01.2015 року отримав відповідь, в якій зазначалося, що представленими управлінню Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова документами не підтверджується його робота в зоні відчуження. Всупереч вимогам ст.ст. 49, 51, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у призначенні державної пенсії за віком позивачу було відмовлено, чим порушено його законні права.
Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2015 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2-ої категорії, пенсії із зниженням пенсійного віку на 10 років, відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано відповідача призначити та виплачувати позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2-ої категорії, державну пенсію та додаткову пенсію із зниженням пенсійного віку на 10 років, відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 03 листопада 2014 року.
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем не були подані первинні документи, в яких зазначені періоди роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з архівною довідкою № 24/4486 від 19.01.1993 року, виданою Управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу, позивач виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження з 10.05.1986 р. по 02.10.1986 р. в населеному пункті Буда - Варовичі. Архівною довідкою № 119РУ/12-16 від 03.11.2014 року підтверджено, що позивач брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 09.05.1986 р. по 30.09.1986 р. Дні виїзду в зону відчуження не відображені. Позивач отримав дозу опромінення 9,64. Фінансові документи військової частини № НОМЕР_1 за вищевказаний період на зберігання в архів не поступали. Місце дислокації військової частини за вказаний період: населений пункт Буда - Варовичі.
Згідно з довідкою № 490 від 30.09.1986 року, виданою Військовою частиною № НОМЕР_1 , позивач в період з 07.05.1986 р. по 30.09.1986 р. знаходився на військових зборах і за місцем постійної роботи йому виплачено 100% тарифної ставки. Згідно з довідкою № 44 від 15.02.1993 р., виданою Львівською міжобласною конторою постачання та збуту «Укрпрофтехпостач» за час знаходження на військових зборах з 10.05.1986 р. по 30.09.1986 р. позивачу було виплачено середню зарплату в розмірі 200%.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що матеріалами справи повністю підтверджується участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та його право на отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а не відображення в цих довідках днів виїзду в зону відчуження (за наявності відповідного посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС) не може слугувати підставою для обмеження пенсійних прав позивача.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про право позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році. Офіційне тлумачення положення п. 1 ч. 2 ст. 2 даного Закону дано в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2000 від 25 жовтня 2000 року, в якому зазначено, що зоною відчуження є територія, що з 26 квітня 1986 року охоплює ту частину радіаційно небезпечних земель, рівень забруднення яких зумовив необхідність евакуації населення у 1986 році на підставі відповідних актів органів державної влади, незалежно від часу прийняття цих актів та проведення евакуації.
Право на пільгове зниження пенсійного віку встановлено статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з положеннями якої особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 10 років, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 01.07.1986 року по 31.12.1986 року не менше 5 календарних днів.
В даній справі спір зводиться до встановлення права позивача на таку пільгу за відсутності первинних документів, які безпосередньо підтверджують його роботу в зоні відчуження.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що право на отримання пенсії зі зниженням віку не може ставитись в залежність від наявності конкретного документу. Збереження таких відомостей не може контролюватись пенсіонером, а відповідно на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.
Об`єктивна неможливість дослідження будь-яких інших документів, поза тими, що досліджені в суді першої інстанції та перевірені в апеляційній інстанції, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову за обставин, коли право на пільгове зниження пенсійного віку підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів.
Відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в довідці за результатами вивчення та узагальнення судової практики перегляду Вищим адміністративним судом України в касаційному порядку судових рішень у справах про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; про пільгове оподаткування суб`єктів господарювання, що діють на територіях, які зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Апелянтом не спростовано статус позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому відмова відповідача щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка працювала в зоні відчуження не менше 5 календарних днів із зменшенням пенсійного віку на 10 років є неправомірною.
Щодо додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст.51 цього Закону особам, віднесеним до 2 категорії, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік», що набрав чинності з 1 січня 2014 року, не передбачено жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» Законом України №1622-VII від 31.07.2014 року, які набрали чинності з 03.08.2014 року, якими передбачений п. 6-7 Прикінцевих положень про те, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» задоволенню не підлягають.
Одночасно колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Позивач просить задовольнити його вимоги з 03.11.2014 року, проте не заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 22.05.2015 року. Достатніх поважних причин, які б позбавляли можливості своєчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав позивач не навів.
З урахуванням наведеного та фактичної дати звернення позивача за захистом своїх порушених прав, виходячи із передбаченого законом строку звернення до адміністративного суду, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що адміністративний позов в частині вимог за період з 03.11.2014 року по 21.11.2014 року слід залишити без розгляду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.
Керуючись ст.ст. 160, 99, 100, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції -

постановив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова задовольнити частково.
Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році за період з 03.11.2014 року по 21.11.2014 року включно залишити без розгляду.
Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2015 року в справі №462/3782/15-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» неправомірними.
Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії у 1986 році відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.11.2014 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Затолочний В.С.

Улицький В.З.