Справа № 2а-0770/3430/11
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Київ К/800/39719/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (суддя-доповідач), Загороднього А.Ф., Зайцева М.П.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

за участю: представника позивача Марича І.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року

у справі №2а-0770/3430/11

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Закарпатської області

про скасування податкових повідомлень-рішень, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Тячівському Закарпатської області (далі - ДПІ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 вересня 2011 року №136//17.01, №137//17.01, №138//17.01, №139//17.01;

- визнати дії відповідача, які виражені в умисному неврахуванні додатково-підтверджених витрат і невключенні цих витрат до валового доходу, та в такий спосіб штучному збільшенні сукупного чистого доходу, неправомірними, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок чистого доходу з врахуванням всіх витрат та встановити суму прибуткового податку з доходів фізичної особи відповідно до діючого законодавства.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року, позов ФОП ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення-рішення від 19 вересня 2011 року, №136//17.01, №137//17.01, №138//17.01, №139//17.01.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області подала касаційну скаргу, в якій просила їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами перевірки ДПІ складено акт від 26 серпня 2011 року №3841/17-0120/ «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_4 за період 1 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року» (далі - акт перевірки), згідно з яким позивачем порушено вимоги: - ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а саме, перевищено граничний рівень обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) у II кварталі 2008 р. (наростаючим підсумком з початку року) на 173 351 грн.; - пп.4.2.8 п.4.2 ст.4, пп.8.1.3 п.8.1 ст.8, абз. «а» п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13/92 «Про прибутковий податок з громадян»; - пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»; - пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України (далі - ПК України); - п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

В акті перевірки відповідач дійшов висновку про нарахування позивачу податкових зобов'язань за платежами податок з доходів фізичних осіб у розмірі 518 807,55 грн. та податок на додану вартість у розмірі 821 341,25 грн., про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірах 6 440 грн. і 1 грн., у зв'язку із перевищенням у 2 кварталі 2008 року граничного обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) більше 500 000 грн., неперехід на загальну систему оподаткування, обліку та звітності з 01 липня 2008 року, а також про реалізацію будівельних матеріалів без придбання торгового патенту та проведення розрахункових операції за готівкові кошти без використання реєстратора розрахункових операцій.

Такі висновки ДПІ обґрунтовуються тим, що позивач протягом перевіреного періоду отримав доходи від реалізації імпортованих ним в Україну будівельних матеріалів, проте, не відобразив їх у податковому обліку та не включив до податкової звітності.

На підставі акта перевірки ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 19 вересня 2011 року:

- № 136//17-01, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 518 807,55 грн.;

- № 732/17-01, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 821 341,25 грн. (за основним платежем 657 073 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 164 268,25 грн.);

- № 138//17-01, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6 440 грн.;

- № 139//17-02, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року №727/98 (далі - Указ №727/98) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується до суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Отже, єдиним податком обкладається сума виручки, яка не перевищує 500 тис. грн., і відповідно до ч.9 ст.2 Указу №727/98 лише доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумком звітного року такого платника.

У разі перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за календарний рік більше ніж 500 тис. грн., платник єдиного податку згідно зі ст. 5 Указу №727/98 повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності. Такий перехід платник податку повинен здійснити самостійно, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу, в якому виникло перевищення), шляхом подання до податкового органу за його податковою адресою податкової декларації за наслідками такого звітного кварталу.

Таким чином, обов'язок щодо переходу платника єдиного податку на загальну систему оподаткування, обліку та звітності виникає у разі, якщо обсяг його виручки від провадження підприємницької діяльності перевищив 500 тис. грн.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суди попередніх інстанцій, дослідивши матеріали справи, дійшли висновку про те, що відповідачем не доведено наявність обставин, які згідно зі ст. 5 Указу №727/98 є підставою для переходу позивача на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, тобто факту перевищення підприємцем обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за календарний рік більше ніж 500 тис. грн.

Не підтверджуються такі обставини і роздруківкою з бази даних «Митниця», на підставі яких обґрунтував свої висновки податковий орган, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що у вказаній роздруківці отримувачем товару був не лише позивач, а й інші особи.

Доводи податкового органу про реалізацію позивачем в межах звітного періоду визначених будівельних матеріалів і отримання виручки від такої реалізації з перевищенням граничного обсягу є лише суб'єктивними припущеннями ДПІ і не підтверджуються матеріалами справи.

Оскільки відповідачем не доведено факт порушення позивачем вимог податкового законодавства, є безпідставним і застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій, передбачених пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України та п.1 ст.3 Закону України «Про застосуванню реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до статті 220 КАС України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді О.А. Веденяпін

А.Ф. Загородній

М.П. Зайцев