Справа № 692/790/15-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 692/790/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Задорожній В.П.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області на постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Драбівського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при визначенні розміру пенсії позивача відповідачем не враховано суму матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати отримуваних нею, що призвело до зменшення розміру пенсії позивача. На своє звернення щодо перерахунку пенсії позивач отримала відмову. Вважаючи такі дії відповідача такими, що суперечать законодавству, позивач просить визнати протиправними дії відповідача.

Постановою Драбівського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2015 року задоволено вказаний позов. Визнано протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні перерахунку пенсії з включенням до розрахунку при перерахунку пенсії державного службовця суми матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію в розмірі 90 % сум заробітної плати з урахуванням сум виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та фактично отриманих сум індексації заробітної плати з дати призначення пенсії з 16.08.2011 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь в справі не прибули, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено наслідки неприбуття в судове засідання особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами визначено ст. 197 КАС України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь в справі, про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те, що справу можливо вирішити на основі наявних у ній доказів, а також те, що до суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь в справі не прибули, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, відсутні клопотання про розгляд справи за їх участю, колегія суддів ухвалила про апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - частковому скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач з 16.08.2011 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивач звернулася 19.06.2015 року до відповідача з заявою про проведення перерахунку її пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати, надала всі необхідні документи для визначення розміру пенсії та на своє звернення отримала відмову (а.с. 18).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необгрунтованим з огляду на наступне.

Згідно статті 37 Закону України «Про державну службу», в редакції закону, що діяла на момент призначення пенсії, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Стаж державної служби ОСОБА_2, згідно трудової книжки, становить понад 20 років, отже відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про державну службу» пенсія їй, як державному службовцю, мала б бути призначена в розмірі 90 відсотків від сум її заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Тому вимоги позивача, щодо перерахунку відсотку відрахування від сум заробітної плати , на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення входила до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, включається до складу заробітної плати державного службовця та враховується при обчисленні розміру його пенсії, оскільки перевага має надаватись спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії.

Правова позиція по даному питанню висловлена в постановах Верховного Суду України від 20.02.2012 року у справі № 21-430а11, від 28 травня 2013 року № 21-97а13.

Відповідно ч. 1ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неврахування складових заробітної плати, на підставі якої встановлюється пенсія, здійснюється перерахунок пенсії, запроваджених нормативно-правовими актами, які фактично виплачувались державним службовцям під час проходження ними державної служби, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили Закону України "Про державну службу", Постанові Кабінету Міністрів України "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" від 31 травня 2000 року № 865.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спірні дії відповідача щодо невключення в розрахунок розміру пенсії позивача складових оплати праці, на які нараховувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та індексації є неправомірними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов є таким, що підлягає задоволенню.

Однак, враховуючи положення ст. 99 КАС України та те, що позивач звернулася до суду з даним позовом 24 червня 2015 року, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про те, що позов підлягає задоволенню з 16 серпня 2011 року.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що положення ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 46 Закону України «про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо відсутності обмежень виплат пенсій за минулий час будь-яким строком до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки стосуються лише тих сум пенсії, які були нараховані, але не виплачені з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, натомість застосуванню підлягають правила ст. 99 КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача щодо наявності підстав нарахування та виплати їй пенсії без обмеження виплати пенсії за минулий час будь-яким строком.

Правова позиція по даному питанню висловлена Верховним Судом України в постанові від 10 грудня 2013 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з 24 грудня 2014 року, а тому судове рішення першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими, а тому вона є такою, що підлягає задоволенню частково.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи у частині строків проведення спірних виплат позивачу, оскаржуване судове рішення в цій частині постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - частковому скасуванню.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає як таке, що постановлено за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в справах, розгляд яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області - задовольнити частково.

Постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2015 року - в частині задоволення позовних вимог за період з 16.08.2011 року по 24.12.2014 року скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 16.08.2011 року по 24.12.2014 року - відмовити.

В іншій частині постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.