Справа № 2а-3978/09/0770
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року Справа № 876/8621/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі за позовом державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2009 року державна податкова інспекція у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі ДПІ) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила застосувати до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП) фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 5040000 грн., які підлягають сплаті до державного бюджету; конфіскувати належні відповідачу компютери у кількості 6 штук, які були вилучені за адресою м. Тячів, вул. Червоноармійська, 4 та знаходяться на зберіганні у Тячівскьоум МВПМ ДПІ у Тячівському районі, а також стягнути грошові кошти в сумі 2670 грн. як такі, що отримані від проведення азартних ігор.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі № 2а-3978/09/0770 вказаний позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом взято до уваги неналежні докази, а саме акти перевірки, пояснення осіб, присутніх у місці проведення перевірки, наявність персональних компютерів приєднаних до сервера тощо.

Разом з тим, суд не звернув уваги, що опитані в ході перевірки фізичні особи не перебували з відповідачем у трудових відносинах, не зясував чи саме кошти в сумі 2670 грн. були від надання послуг грального бізнесу, чи знаходились там з інших підстав.

Крім того, зазначає апелянт, відсутність відповідача, належним чином не повідомленого про розгляд справи, позбавила його можливості подати докази з метою надання судом їх оцінки на засадах змагальності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що за наслідками перевірки позивачем було встановлено порушення ст. 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу» (далі Закон № 1334-VІ), а саме здійснення діяльності, спрямованої на організацію та проведення азартних ігор в електронному (віртуальному) казино, у відповідності до протоколу огляду від 18.08.2009 року. Даний огляд було проведено у присутності адміністратора грального закладу ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3, що підтверджується актом (довідкою) № 002489 від 18.08.2009 року.

У відповідності до рапорту від 19.08.2009 року під час огляду приміщення кафе «Паб-Бар», яке розташовано по вул. Червоноармійській, 4 у м. Тячеві Закарпатської області та знаходиться в оренді у відповідача, позивачем було виявлено 6 комплектів гральних комп'ютерів без відповідних дозвільних документів у сфері грального бізнесу та документів, що підтверджують походження даних комп'ютерів, а також готівкові кошти в сумі 2670,00 грн., отримані за період з 15.08.2009 року по 18.08.2009 року від громадян за гру в азартні ігри на комп'ютерах через мережу Інтернет ТОВ «Гразд».

Судом встановлено, що адміністратор грального закладу ОСОБА_2 під час проведення позивачем перевірки надала пояснення від 18.08.2009 року, у відповідності до яких пояснила, що до її функціональних обов'язків входить отримання грошових коштів від відвідувачів, які в подальшому зараховувалися нею на рахунок, вона видавала відвідувачам код, за яким відвідувачі мали змогу внесені грошові кошти використовувати під час азартних ігор для здійснення ставок. У випадку, якщо відвідувач вигравав, ОСОБА_2 виплачувала кошти без вдачі розрахункових квитанцій. Отримані від відвідувачів кошти зберігалися в касі, а в подальшому передавалися ОСОБА_3, який у свою чергу передавав їх відповідачу. Комп'ютери, на яких проводиться гра, належать відповідачу. У касі знаходилося 2670,00 грн., які отримані від відвідувачів за здійснення азартних ігор, що підтверджено також актом огляду грошових купюр.

Крім того, здійснення відповідачем організації та проведення азартних ігор на належних йому комп'ютерах та у орендованому приміщенні підтверджується також наданими під час перевірки 18.08.2009 року поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Таким чином, на думку суду першої інстанції, вказані вище обставини в своїй сукупності свідчать про організацію та проведення азартних ігор відповідачем в розумінні статті 1 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні».

При цьому, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про конфіскацію ігрових автоматів (20 шт.) та грошових коштів в сумі 100,00 грн., які є речовими доказами в кримінальній справі не підлягають до задоволення, так як таке питання повинно вирішуватися вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішення та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем виконавчим комітетом Ужгородської міської ради Закарпатської області 17.05.2007 року (а.с. 13).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» до субєктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», гральний бізнес діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку, а азартна гра - будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості.

З огляду на законодавчо визначене поняття «азартна гра», для фіксування факту здійснення азартної ігри необхідно зафіксувати такі факти, як внесення гравцем ставки, отримання виграшу, результат гри залежить повністю або частково від випадковості.

Покликання апелянта на неправомірність дій позивача при проведенні перевірки судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2013 року, яка набрала законної сили, була дана оцінка проведеній перевірці від 18.08.2009 року та в позові ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Тячівському районі про визнання протиправними дій та повернення персональних компютерів та коштів в сумі 2670 грн. відмовлено.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі № 2а-3978/09/0770 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.П.Сеник

ОСОБА_5