Справа № 826/3425/15
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3425/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.,

Міщука М.С.

при секретарі: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою відповідача - Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва 16 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування Наказу №193 о/с від 06 лютого 2015 року про звільнення з роботи, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністра внутрішніх справ №193 о/с від 06 лютого 2015 року про звільнення з роботи, в частині звільнення з посади заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України негайно поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника - начальника організаціно-аналітичного відділу управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України або на рівнозначній посаді, відповідно до кваліфікації;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 заробітну плату за час перебування у відпустці та за час вимушеного прогулу, а також грошову допомогу при виході у відпустку за 2014 рік.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва 16 червня 2015 року позовні вимоги - задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити. Відповідач мотивує свої вимоги тим, що постанова суду першої інстанції була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга - підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги - задовольнити частково.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_3 працював в органах внутрішніх справ з серпня 1996 року. На посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України - з березня 2013 року.

19 листопада 2014 року позивача було попереджено про скорочення займаної посади, відповідно до Наказу МВС України №1247 від 18 листопада 2014 року (а.с.8, Т.1).

20 листопада 2014 року позивач звернувся до начальника управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України - полковника міліції Демедюка С.В. щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, на що отримав відповідь про відсутність посад у зазначеному підрозділі.

24 листопада 2014 року позивач звернувся з рапортом до Міністра внутрішніх справ України про надання частини невикористаної чергової відпустки за 2013 рік (з 26 листопада 2014 року) - у кількості 17 діб (а.с.59, Т.1). У відпустці позивач перебував з 26 листопада 2014 року по 12 грудня 2014 року.

З 15 грудня 2014 року по 26 січня 2015 року позивач перебував у черговій відпустці за 2014 рік, відповідно до Наказу МВС України №2689 о/с від 24 грудня 2014 року (а.с. 41, Т.1).

Враховуючи те, що з 15 грудня 2014 року по 24 грудня 2014 року позивач перебував на лікарняному, відпустку було продовжено до 05 лютого 2015 року (а.с. 41, Т.1).

20 січня 2015 року, під час відпустки, в усній формі позивачу було запропоновано подати рапорт про призначення його на посаду головного оперуповноваженого-інпектора відділу боротьби зі злочинами у сфері інформаційної безпеки УБК МВС України.

У зв'язку з відмовою позивача від призначення на запропоновану посаду, комісією у складі начальника УБК Демедюка С.В. та його заступників Гринчака О.В. та Дубка Г.В. було складено відповідний акт від 20 січня 2015 року (а.с.65, Т.1).

З матеріалів справи вбачається, що позивач із рапортами до посадових осіб відповідача (рапорт від 05 лютого 2015 року, від 06 лютого 2015 року, від 09 лютого 2015 року) про можливість подальшого працевлаштування (а.с. 11-15, Т.1).

Проте, 09 лютого 2015 року позивач отримав копію наказу від 06 лютого 2015 року №193 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил - за п. 64 «г» (через скорочення штатів (а.с.9, Т.1).

Не погоджуючись з таким наказом, позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ України без дотримання належної процедури, передбаченої чинним законодавством України.

Колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом МВС України №1247 від 11 листопада 2014 року «Про організаційно-штатні зміни в Управлінні боротьби з кіберзлочинністю МВС», з метою вдосконалення діяльності підрозділу діяльності Міністерства був затверджений Перелік змін у штатах, згідно з яким посаду, яку обіймав позивач, було скорочено.

Позивача було звільнено за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР №144 від 29 липня 1991 року - через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до п. 45 вищезазначеного Положення, переміщення по службі осіб рядового і начальницького складу на нижчі посади провадиться на підставах передбачених п. 45 Положення.

Згідно з п. 45 «а» Положення, переміщення працівників на нижчі посади проводиться при скороченні штатів.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що позивачу було запропоновано подати рапорт щодо призначення його на посаду головного оперуповноваженого - інспектора відділу боротьби зі злочинами у сфері інформаційної безпеки УБК МВС України. Проте, позивач відмовився від призначення його на зазначену посаду, що підтверджується актом від 20 січня 2015 року (а.с.65, Т.1).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недотримання відповідачем належної процедури звільнення позивача з органів внутрішніх справ України.

Крім того, 19 листопада 2014 року, позивач був офіційно попереджений про те, що займана ним посада скорочена наказом МВС України №1247 від 18 листопада 2014 року, що мало наслідком його звільнення.

Тому, Наказ Міністра внутрішніх справ №193 о/с від 06 лютого 2015 року про звільнення з роботи, в частині звільнення з посади заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України - було видано на підставі скорочення займаної позивачем посади.

Проте, суд першої інстанції задовольнив позовну вимогу щодо поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника - начальника організаціно-аналітичного відділу управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України, тобто на посаді, яка була скорочена наказом МВС України №1247 від 18 листопада 2014 року і на даний час в штаті МВС не передбачена.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування Наказу Міністра внутрішніх справ №193 о/с від 06 лютого 2015 року, в частині звільнення з посади заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України та щодо зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника - начальника організаціно-аналітичного відділу управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України.

Зважаючи на те, що позивача було правомірно звільнено з органів внутрішніх справ, відсутні підстави для зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Наказу №2689 о/с від 24 грудня 2014 року, позивачу надано чергову відпустку за 2014 рік - з 15 грудня 2014 року по 26 січня 2015 року, з виплатою матеріальної допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції у абз 4 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року постановив: «зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 заробітну плату за час перебування у відпустці в період з 15.12.2014р. до 05.02.2015р., грошову допомогу при виході у відпустку за 2014 рік відповідно до наказу №2689 о/с від 24.12.2014р.».

Проте, відповідно до п. 1.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС №499 від 31.12.2007 р., грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зобов'язання відповідача виплатити заробітну плату, а не грошове забезпечення за час перебування у відпустці.

Крім того, відповідно до Наказу №2689 о/с від 24.12.2014р., позивачу була надана відпустка з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, а не грошову допомогу при виході у відпустку.

Колегія суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час перебування у відпустці в період з 11.11.2014р. до 05.02.2015р., матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до наказу №2689 о/с від 24.12.2014р.».

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Статтею 202 КАС України передбачено, що підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової по справи, якою позовні вимоги - задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 160, 198, 202, 207 КАС України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва 16 червня 2015 року - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва 16 червня 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги - задовольнити частково.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час перебування у відпустці в період з 11.11.2014р. до 05.02.2015р., матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до наказу №2689 о/с від 24.12.2014р.».

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання постановою законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 12.08.2015 р.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді: Л.М. Гром

М.С. Міщук

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.