Справа № 2-а-862/10
Суддя: Гуцол В. І.
Дата ухвалення: 2010-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бершадський районний суд Вінницької області
№ 2-а-862/2010р.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 грудня 2010 року Бершадський районний суд Вінницької області

В складі головуючого судді Гуцола В.І.

при секретарі Терлецькій О.В.

розглянувши у скороченому провадженні в м. Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України Бершадського району про поновлення строку на звернення до суду, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, з тих підстав, що як стверджує, він є дитиною війни. Згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 1 січня 2006 року йому повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках йому така допомога не виплачувалась, а у 2008-2010 роках виплачувалась у неповному розмірі. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 визнано положення Закону України № 489-У від 19.12.2006 року "Про Державний бюджет України на 2007 рік" п.12 ст. 71, яким зупинено дію ст.6 Закону України № 2195-ІУ від 18.11.2004 року "Про соціальний захист дітей війни", положення п.3 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 року визнані неконституційними. Отже, згідно з вимогами ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" він має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається тільки за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і іншого нормативно-правового акту, який би визначив цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Просить визнати дії відповідача по не нарахуванню доплати до пенсії у передбаченому законом розмірі з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по теперішній час протиправними та зобов'язати вчинити його здійснити ці нарахування та виплатити доплату до пенсії за вищевказаний час і проводити такі виплати в пордальшому.

Відповідач надав письмове заперечення проти позову, згідно з якими не заперечує те, що позивач належить до дітей війни згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни», але фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Пунктом 41 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік" встановлено, що допомога до пенсії виплачується в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У вказаному розмірі позивачу і виплачувалась ця надбавка в 2008 -2009 роках. Крім цих законів порядок і розмір виплати допомоги дітям війни врегульований також Постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" від 28.05.2008 року № 530. Управління Пенсійного Фонду може здійснювати з бюджету будь-які платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про бюджет Пункт 9 Положення "Про Пенсійний фонд України" визначає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного Фонду, які використовується виключно за призначенням і вилученню не підлягають. Розмір мінімальної пенсії за віком застосовується тільки для визначення розмірів пенсій, призначених згідно із Законом "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Просить в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні даної справи суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнаний дитиною війни. Відповідачем цей факт не заперечується.

Відповідно до ст. 6 цього Закону позивач має право на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. ОСОБА_2 був опублікований 22 березня 2006 року і набрав чинності 2 квітня 2006 року.

Конституційний Суд України в Рішенні від 3.10.1997 р. № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акту містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Законом України від 19 грудня 2006 року "Про Державний бюджет на 2007 рік", зокрема пунктом 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст.111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Однак Рішенням Конституційного Суду України від 9.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення пункту 12 ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007" щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Таким чином, із 1 січня по 9 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст.111 Закону України від 19.12.2006 року "Про Державний бюджет на 2007 рік" як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою - ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Після прийняття Конституційним Судом вказаного Рішення знову почали діяти положення ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", тобто з часу прийняття цього Рішення відновлено право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком і позивач ОСОБА_1 з цього часу набув право на 30 % підвищення до пенсії.

Законом України від 28.12.2007 року "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деякий законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі, встановленому для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів". Зазначені зміни набрали чинності з 1.01.2008 року.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, із 1 січня по 22 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у редакції цього Закону від 18.11.2004 року, поновили свою дію з 22 травня 2008 року із цього числа позивач ОСОБА_1 має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як дитина війни. Статтею 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України надавалось право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати, відповідно, її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Тому нарахування та виплата у 2009 році ОСОБА_1, як дитині війни, підвищення до пенсії повинно було здійснюватись відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" без будь-яких обмежень.

Законних підстав для не нарахування та невиплаті позивачеві підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком у 2010 році згідно зі ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у відповідача не було.

Суд також визнає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення підвищення до пенсії позивачеві, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Позов у частині зобовязання управління Пенсійного фонду у Бершадському районі здійснювати позивачеві нарахування і виплату пенсії згідно зі ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на майбутнє задоволенню не підлягає, оскільки суд не наділений повноваженнями врегульовувати правовідносини між сторонами, котрі ще не виникли.

Ухвалою суду від 22.12.2010 року позов в частині визнання протиправними дій відповідача та зобовязання його вчинити дії за період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 8.06.2010 року залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи протиправність дій управління Пенсійного фонду у

Бершадському районі, з метою захисту прав позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність захисту цих прав шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії, виходячи з 30% мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 9 червня 2010 року по день винесення рішення, тобто по 22.12.2010 року.

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження.

На підставі вищенаведеного, ст. 22 ч.3, 41, 46 Конституції України, ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", керуючись ст. 183-2 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області щодо не здійснення перерахунку підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 9 червня 2010 року по 22 грудня 2010 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області перерахувати розмір підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, розмір якої становить розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни» і виплатити ОСОБА_1 недоплачене підвищення до пенсії за період з 9 червня 2010 року по 22 грудня 2010 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору (державного мита) 3 гривні 40 копійок.

Постанову допустити до негайного виконання.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

С У Д Д Я