Справа № 820/7202/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 серпня 2015 р. № 820/7202/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Державної міграційної служби України в Луганській області, тертя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області
про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - гр. СРВ ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.12.2010 р., затверджений ВГІРФО УМВС України в Луганській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є гр. СРВ, прибув в Україну у 1993р. відповідно до Міжурядової Угоди "Про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР" та в установленому законом порядку отримав посвідку на постійне проживання в м.Луганськ. В 2005 році позивач переїхав до міста Харкова. 16.06.2015р. останній дізнався, що спірним рішенням від 15.12.2010р. Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області його визнано таким, що не мав дозволу на імміграцію в Україну. На підставі вказаного рішення неправомірно, як вважає позивач, скасовано рішення ВГП та ІС УМВС України в Луганській області від13.03.2003 року про видачу йому посвідки на постійне проживання. Позивач стверджує, що вказане рішення ВГІРФО УМВС України в Луганській області від 15.12.2010р. є протиправним та незаконним, таким, що прийнято в порушення норм чинного законодавства, порушує його права і свободи як іноземця та право на постійне проживання в Україні разом зі своєю сім'єю на законних підставах.

Позивач гр. В'єтнаму ОСОБА_1, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, у судове засідання не прибув, склав на адресу суду клопотання, в якому просив суд розглядати справу без його участі. (а.с.31).

Відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.ст. 33-35 КАС України, надіслав на адресу суду клопотання, в якому просив розглядати справу за відсутності представника управління. (а.с.36-37).

Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.ст. 33-35 КАС України, надала суду клопотання, у якому просила суд розглядати справу в порядку письмового провадження.

У письмових запереченнях на позов ГУДМС в Харківській області вказало (а.с.39-40), що рішенням ВГІРФО УМВС України в Луганській області 13.03.2003 р. позивач був документований посвідкою серії ЛГ ІГ№15273, терміном дії - безстроково. Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженому постановою КМУ від 28.03.2012 р. №251, встановлено, що повноваження скасовувати рішення про видачу посвідки та постійне місце проживання має лише той орган, котрий його видав - в даному випадку УГІРФО УМВС України в Луганській області. Зважаючи, що дія посвідки на постійне проживання в Україні позивача припинена рішенням відповідача від 15.12.2010 року, а в ГУ ДМС України у Харківській області відсутні матеріали особової справи позивача, слід відмовити у задоволенні позову.

Оскільки матеріали справи містять докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, а завданням адміністративного судочинства України згідно з ч.1 ст.2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і неухильне дотримання судом вимог даної норми процесуального закону є обов'язковим в кожній адміністративній справі, то з огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

За матеріалами справи судом встановлено, що 13.03.2003 р. керівництвом ВГП та ІС УМВС України в Луганській області на підставі заяви позивача - гр СРВ ОСОБА_1, було прийнято рішення про документування вказаного громадянина тимчасовою посвідкою на постійне проживання Серії НОМЕР_1 відповідно до Закону України "Про імміграцію". (а.с.9).

У 2005 році позивач переїхав з м.Луганська до м.Харкова, про що в даній посвідці міститься відмітка про місце реєстрації позивача за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, б.15, гуртожиток.

15.12.2010 року ВГІРФО УМВС України в Луганській області було прийнято спірне рішення, яким скасовано посвідку на постійне проживання, видану на підставі Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001р.

При цьому, належних та допустимих доказів вручення або надіслання позивачу копії вказаного вище рішення відповідачем суду не надано, а судом на виконання приписів ст. 11 КАС України, таких доказів не встановлено.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення суд зазначає, що статтею 19 Конституції України на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб покладений обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Стаття 26 Конституції України гарантує, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих Положень Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію", посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Суд звертає увагу на те, що при наданні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні Відділ ГІРФО УМВС України в Луганській області повинен був провести перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача.

Оскільки Відділом ГІРФО УМВС України в Луганській області позивач був документований посвідкою на постійне проживання в Україні, суд вважає, що підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну повноважним органом - Відділом ГІРФО УМВС України в Луганській області, не виявлено.

Якою нормою Закону відповідач обґрунтовує прийняття протилежного рішення - Постанови про скасування посвідки на постійне проживання від 15.12.2010 р., судом не встановлено.

Разом з тим, судом також не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

З'ясувавши обставини спірних правовідносин, суд доходить висновку, що суб'єктом владних повноважень не надано доказів та не наведено жодних правових підстав, з якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні гр. СРВ ОСОБА_1.

Юридична обставина, з якою закон пов'язує виникнення певних прав особи зворотної дії не має. Фактична підстава для скасування посвідки мала існувати на момент прийняття первісного рішення про надання дозволу на імміграцію позивача та видачу посвідки.

Згідно зі ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Доказів отримання позивачем посвідки на постійне проживання у не передбаченому законом порядку відповідач суду не надав. відтак рішення ВГІРФО ГУМВС України в Луганській області від 15.12.2010р. підлягає скасуванню.

Отже, судовим розглядом встановлений факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8-14, 71, 128, 159, 160-164, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Луганській області, тертя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.12.2010 р., затверджений ВГІРФО УМВС України в Луганській області.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Панченко