Справа № 806/5450/14
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.
Суддя-доповідач:Малахова Н.М.
УХВАЛА

іменем України

"11" серпня 2015 р. Справа № 806/5450/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Малахової Н.М.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" травня 2015 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Бердичівська солодова компанія " до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Бердичівська солодова компанія" звернулось до суду з вказаним позовом.

Під час судового розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги та просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 17.11.2014 року:- №; № в частині донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2292,00 грн., в тому числі: за основним платежем в сумі 1834,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 458,00 грн.; № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 471580,00 грн., в тому числі: за основним платежем в сумі 382207,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 89373,00 грн.; № в частині застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки в сумі 7707,00 грн.; від 11 листопада 2014 року №. Визнати протиправною та скасувати вимогу Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 27 жовтня 2014 року №Ю-.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області:

- податкові повідомлення-рішення від 17.11.2014 року:

- №;

- № в частині донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2292,00 грн., в тому числі: за основним платежем в сумі 1834,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 458,00 грн.;

- № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 471580,00 грн, в тому числі: за основним платежем в сумі 382207,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 89373,00 грн.;

- № в частині застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки в сумі 7707,00 грн.;

- від 11 листопада 2014 року №.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 27 жовтня 2014 року №Ю-.

В апеляційній скарзі Бердичівська ОДПІ, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позову.

Розглянувши справу у межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Бердичівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області проведено виїзну планова документальну перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівська солодова компанія" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт виїзної планової документальної перевірки №2116/22-00/30741096 від 27.10.2014р. (т.1 а.с.)

На підставі вказаного акту винесено податкові повідомлення - рішення: від 17.11.2014 року № про донарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток в сумі - 284356 грн. (з них: 232179 грн. - основний платіж, 52177 грн. - штрафні санкції); від 17.11.2014 року № про донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі - 29081 грн. (з них: 23265 грн. - основний платіж; 5816 грн. - штрафні санкції); від 17.11.2014 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі - 508654 грн. (з них: 406923 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування; 101731 грн. - штрафні санкції); від 17.11.2014 року № про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі - 9091 грн.; від 11.11.2014 року № про донарахування податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 3332,22 грн. (в т.ч.: основний платіж - 2521,27 грн., штрафні (фінансові) санкції - 810,95 грн.); та вимогу від 27.10.2014 р. №Ю- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 5814,72 грн. (т.1 а.с. ).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що спірні податкові повідомлення - рішення та вимога є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно доводів податкового органу підставою для донарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 284356 грн. (з них 232179 грн. - за основним платежем, та 52177 грн. за штрафними санкціями) згідно податкового повідомлення-рішення від 17.11.2014 року № стало заниження позивачем об'єкта оподаткування на 1168507 грн. через такі порушення:

- завищення витрат на 109114 грн. (в т.ч. за 2-4 кв.2011р. на 26543 грн., за 2012 рік на 82571 грн.) через врахування позивачем показника собівартості реалізованих товарів/робіт/послуг в розмірі, який не підтверджено даними бухгалтерського обліку;

- невизнання вартості проведених робіт (з урахуванням вартості запчастин) по ремонту обладнання, виконаних приватним підприємцем ОСОБА_3 в сумі 209052 грн. (в т.ч. за 2-4 кв.2011року на 27800грн., за 2012 рік на 181252 грн.;

- невизнання отриманих аудиторських послуг від ТОВ "ОЛГА-Консалт" на 87900 грн. (в т.ч. за 2-4кв.2011року на 47700 грн., за 2012 рік на 40200 грн.;

- заниження доходів від продажу основних засобів на 762441 грн. за 2013 рік.

Як встановлено судом, податковим органом в порушення приписів п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України не здійснено розрахунок об'єкту оподаткування за сукупністю всіх господарських операцій та всіх показників декларацій з податку на прибуток, а проведено вибіркове врахування лише тих операцій та показників, які, на погляд відповідача, збільшують об'єкт оподаткування.

Зокрема, відповідачем були допущені помилки при визначені об'єкта оподаткування за 2012 рік.

За даними бухгалтерського обліку, що були досліджені судом першої інстанції, - головною книгою по рахунку 92 "Адміністративні витрати", аналізом рахунку по рахунку 92 "Адміністративні витрати" - підтверджується, що загальна сума адміністративних витрат за 2012 рік становила 5158790,84 грн..

У складі адміністративних витрат враховувались суми нарахованих податків, які декларувались в додатку до рядка 06.4 декларації в сумі 360180 грн.

Отже, за рядком 06.1 "Адміністративні витрати" декларації з податку на прибуток за 2012 рік товариство повинно було врахувати адміністративні витрати в сумі 4798610 грн. (580).

Однак, як встановлено судом позивачем було помилково задекларовано за рядком 06.1 "Адміністративні витрати" в сумі 3832097 грн., тобто через заниження адміністративних витрат завищено об'єкт оподаткування на 966513 грн. (4097).

Відтак, податковим органом в порушення п.44.1 та п.44.2 ст.44, п.54.3 ст.54, п. 86.10 ст.86 та п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України повторена помилка товариства та не враховано адміністративних витрат в сумі 966513 грн.

Проте, враховуючи приписи п.54.3 ст.54 та п. 86.10 ст.86 Податкового кодексу України, податковий орган повинен був дійти висновку не лише про заниження доходів від продажу основних засобів на 762441 грн., а і про заниження позивачем витрат за рядком 06.1 "Адміністративні витрати" в декларації з податку на прибуток за 2012 рік на 926504 грн.

Відповідачем також допущені помилки при визначенні об'єкту оподаткування і за 2013 рік.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

У відповідності до "Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій", затвердженої наказом Мінфіну України від 30.11.1999р. № 291 "…рахунок 90 "Собівартість реалізації" призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг. За дебетом рахунку 90 "Собівартість реалізації" відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок).

На субрахунку 901 "Собівартість реалізованої готової продукції" ведеться облік виробничої собівартості реалізованої готової продукції.

На субрахунку 902 "Собівартість реалізованих товарів" відображається собівартість реалізованих товарів, яка визначається Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

На субрахунку 903 "Собівартість реалізованих робіт і послуг" ведеться облік собівартості реалізованих за звітний період робіт і послуг…..

На субрахунку 943 "Собівартість реалізованих виробничих запасів" ведеться облік собівартості реалізованих виробничих запасів (сировини, матеріалів, відходів тощо) і необоротних активів та груп вибуття, утримуваних для продажу."

Регістрами бухгалтерського обліку товариства ("Обороти по рахунку (головна книга)" та регістри "Аналіз рахунку"), що надавались при перевірці, підтверджується, що за 2013 рік собівартість реалізованих продукції, товарів та послуг складала 100464582,94 грн., в тому числі по рахунках:

- 901 - 11831012,94 грн.;

- 902 - 70833566,99 грн.;

- 903 - 15345666,84 грн.;

- 943 - 2454336,17 грн.

Як встановлено судом, товариством було помилково задекларовано за рядком 05.1 "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" в сумі 99986726 грн., тобто завищено об'єкт оподаткування через заниження рядка 05.1 на 477857 грн. (1986726).

При цьому, податковим органом в порушення п.44.1 та п.44.2 ст.44, п.54.3 ст.54, п. 86.10 ст.86 та п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України повторена помилка товариства та не враховано собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг) за рядком 05.1 декларації в сумі 477857 грн.

Згідно матеріалів справи, позивачем, у зв'язку з непогодженням із фактами та даними, що викладені в акті перевірки, було подано заперечення на акт перевірки та додано відповідні документи у відповідності до приписів п.44.7 ст.44 ,п.86.7.ст.86 Податкового кодексу України. Проте, в порушення приписів ст. 44 Податкового кодексу України позивачем вказані заперечення та документи не були враховані. Крім того, не було призначено позапланову документальну перевірку, що призвело до помилкових висновків, які викладені в акті перевірки.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що доводи податкового органу про заниження позивачем об'єкту оподаткування за період із 01.07.2011р. по 31.12.2013р. на 1168507 грн., як підставу для винесення спірного рішення, спростовуються невідображеним в акті перевірки фактом завищення позивачем об'єкту оподаткування на 1444370 грн., в т.ч. через заниження адміністративних витрат на 966513 грн. та показника собівартості реалізованих товарів/робіт/послуг на 477857 грн.

Згідно доводів податкового органу позивачем також завищено витрати на вартість по ремонту обладнання, виконаного ПП ОСОБА_3 та вартість отриманих аудиторських послуг від ТОВ "ОЛГА-Консалт".

При цьому відповідачем не прийнято до уваги дані бухгалтерського обліку, зокрема, картку рахунку 631 по контрагенту ОСОБА_3, якою підтверджується, що позивач виконані роботи у 2011 році в сумі 27800 грн. та січні 2012 року в сумі 38258 грн. відображав по рахунку 949 "Інші витрати операційної діяльності", показники якого в податковій декларації не відображались в силу діючих законодавчих обмежень.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, окрім іншого, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно із п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.2 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Так, згідно п.п.139.1.12 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат ті витрати, що понесені у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг) та інших матеріальних і нематеріальних активів у фізичної особи - підприємця, що сплачує єдиний податок.

Як встановлено судом, оскільки ПП ОСОБА_3, є платником єдиного податку, то в силу діючих законодавчих обмежень понесені витрати в податковій декларації не відображались.

Отримані в липні 2012 року від ПП ОСОБА_3 роботи по ремонту зерносушарки в сумі 124594 грн. та 18400 грн. також не відображались позивачем у складі витрат через їх врахування по рахунку 1521 "Придбання (виготовлення) основних засобів" по субконто "Модульна зерносушарка CF-3426" у збільшення вартості цього основного засобу із подальшою амортизацією.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що податковим органом було безпідставно зменшено показник витрат в сумі вартості робіт ПП ОСОБА_3

Крім цього, згідно поданих декларацій вказані роботи не були не враховані у складі витрат згідно поданих декларацій

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податковим органом безпідставно виключено зі складу витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, вартість придбаних аудиторських послуг у ТОВ "Аудиторська фірма "ОЛГА-Консалт" в сумі 87900 грн., з тих підстав, що вказані послуги документально не підтверджені.

Як встановлено судом, за результатами вчинення господарських операцій позивача з ТОВ "Аудиторська фірма "ОЛГА-Консалт" були складені наступні акти:

- Акт № ОК-0000311 від 07.09.11р. на загальну суму 47700 грн.

- Акт № ОК-0000164 від 08.06.12р. на загальну суму 40200 грн.

В якості виявлених недоліків актів виконаних робіт по обом контрагентам, відповідач в акті перевірки вказав на те, що в порушення вимог законодавства в них не розшифровано перелік наданих послуг, не вказано чи були вони пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Згідно матеріалів справи акти виконаних робіт, які складені між позивачем та ТОВ "Аудиторська фірма "ОЛГА-Консалт", міститься посилання на договір від 14.10.2011р. №370/11/01.

Предметом вказаного договору були процедури, що конкретизовані та визначені в п.1.1 договору, та доводять зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю товариства.

При розгляді справи у суді апеляційної інстанції позивачем надано звіти про фактичні результати наданих ТОВ "Аудиторська фірма "ОЛГА-Консалт" послуг згідно актів від 07.09.2011 року та 08.06.2012 року та лист ТОВ "Аудиторська фірма "ОЛГА-Консалт", в якому зазначено про виявлені недоліки та відповідні рекомендації, що стосуються бухгалтерського обліку, податкового обліку та внутрішнього контролю.

На підставі первинних документів по вказаним господарським операціям товариство оприбуткувало в бухгалтерському обліку послуги, визнавши їх витратами, та відобразило збільшення зобов'язань перед виконавцями на таку ж суму. Зобов'язання перед постачальниками були погашені шляхом безготівкових розрахунків, що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями.

Витягом із "Реєстру аудиторських фірм та аудиторів" підтверджується, що ТОВ "Аудиторська фірма "ОЛГА-Консалт" являється належним суб'єктом аудиторської діяльності, свою діяльність здійснює на підставі свідоцтва №4185, терміном чинності до 26.09.2018р.

Отже, первинні документи, що досліджувались під час перевірки та судового розгляду справи, у їх сукупності підтверджують здійснення господарських операцій між товариством та ТОВ "Аудиторська фірма "ОЛГА-Консалт".

Відтак, висновки відповідача про заниження позивачем об'єкта оподаткування на 1168507 грн. є помилковими, а тому були відсутні підстави для винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Згідно податкового повідомлення-рішення від 17.11.2014 року № позивачу донараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість всього в сумі 29081 грн., в тому числі 23265 грн. - за основним платежем та 5816 грн. - штрафних санкцій (25% від основного платежу).

Спірне податкове повідомлення-рішення оспорюється позивачем в частині донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 2292 грн. (в тому числі за основним платежем - в сумі 1834 грн. та за штрафними санкціями - в сумі 458 грн.).

Крім того, позивачем оспорюється податкове повідомлення-рішення від 17.11.2014 року № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 471580 грн., (в тому числі за основним платежем - в сумі 382207 грн. та за штрафними санкціями - в сумі 89373 грн.).

Згідно доводів податкового органу позивачем завищено податковий кредит через неповноту розподілу податкового кредиту у зв'язку із використанням придбаних товарів/послуг, що частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - у звільнених операціях.

Як встановлено судом, у періоді, що перевірявся, позивачем здійснювалась реалізація на експорт ячменю пивоварного (код УКТ ЗЕД ) та насіння ріпаку для промислової переробки (код УКТ ЗЕД ), які звільнялись від оподаткування ПДВ згідно пункту 15 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Приписами п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод).

Згідно матеріалів справи суми податку на додану вартість, що були сплачені і включені до податкового кредиту при придбанні ячменю пивоварного та насіння ріпаку для промислової переробки, при їх подальшій реалізації на експорт та їх кваліфікації як звільнених від оподаткування, були виключені позивачем зі складу податкового кредиту шляхом визнання умовного продажу в повному обсязі.

Зокрема, повнота та своєчасність такого виключення підтверджена змістом тексту (абзац 1) акту перевірки (стор.32) та додатком 13 до акту перевірки.

Проте, крім торгівлі ячменем та ріпаком, які звільнялись від оподаткування, основним видом діяльності позивача являлось виробництво солоду, надання послуг у сільськогосподарському виробництві, надання власними виробничими потужностями послуг зі зберігання зернових, переробка зернових (дроблення кукурудзи), торгівля сільськогосподарськими культурами, які оподатковуються за основною ставкою.

Відповідно до приписів п.199.1 ст. 199 Податкового кодексу України, у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.

Приписами п.199.2 ст.199 Податкового кодексу України визначено, що частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року.

Згідно приписів п.15 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту по придбаних та/або виготовлених необоротних активах, які одночасно використовуються в оподатковуваних і не оподатковуваних податком на додану вартість операціях з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, норми статті 199 цього Кодексу не застосовуються, сплачені (нараховані) суми податку на додану вартість по таких необоротних активах включаються до податкового кредиту.

Як встановлено судом, позивачем для розподілу податкового кредиту вівся окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування. Результати такого податкового обліку відображені у реєстрі виданих і отриманих податкових накладних та перенесені до податкової звітності. Сума реалізації зерна на експорт, що звільнена від оподаткування ПДВ, по кожній операції відображена в Реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в колонці 12 "Вивезення товарів за межі митної території України (база оподаткування)" розділу І реєстру; податкові накладні, виписані на умовний продаж, з метою сторнування податкового кредиту з ПДВ по товарах, використаних у звільнених операціях описаних вище - відображено у колонках 1-10 Розділу І Реєстру, а суми по податкових накладних, по товарах/послугах, які частково використовувались у оподатковуваних, а частково у звільнених операціях відображено у колонках 9-10(підлягають оподаткуванню…) та 11-12 (звільнені від оподаткування) відповідно. Вказані реєстри ведуться підприємством у електронному вигляді та щомісячно у передбачений законодавством термін здаються у податковий орган. Зведені результати такого обліку відображено у податкових деклараціях з ПДВ, де окремо відображено оподатковувані операції, окремо звільнені, а окремо придбання товарів/послуг, які підлягають розподілу.

Зміст Додатку 7 "Розрахунок (перерахунок) частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях (Д7)" до декларації (затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013р. № 678) також містить порядок розрахунку такої частки, як відношення оподатковуваних операції (сума значень рядків 1, 2.1, 2.2, 8.1 та 8.2 колонки А декларацій) до сукупного обсягу постачання (сума значень рядків 6 та 8 колонки А декларацій).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про безпідставність доводів податкового органу про порушення позивачем п.200.14 Податкового кодексу України щодо ведення окремого обліку операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування.

Згідно додатків №15 та №16 до акту перевірки податковим органом здійснені перерахунки частки оподатковуваних операцій у загальному обсязі всіх операцій за 2012 р. та 2013 р. відповідно.

В додатку №15 до акту перевірки (гр..5) податковим органом визначена частка оподатковуваних операцій у загальному обсязі всіх операцій за 2012 р. в розмірі 83,42% шляхом ділення оподатковуваних операцій (без операцій з умовного продажу), тобто 107461432 грн. (1697336) на загальний обсяг (без операцій з умовного продажу), тобто 128816619 грн.(1697336).

Проте, при визначенні згідно вимог п.199.2 ст.199 ПКУ (без зменшення показників на суми умовного продажу) частка оподатковуваних операцій у загальному обсязі всіх операцій за 2012 р. повинна становити 85,32%.

В додатку №16 до акту перевірки (гр..5 відповідачем визначена )частка оподатковуваних операцій у загальному обсязі всіх операцій за 2013 р. в розмірі 87,25% шляхом ділення оподатковуваних операцій (без операцій з умовного продажу), тобто 110648027 грн. (129525) на загальний обсяг (без операцій з умовного продажу), тобто 126814059 грн. (129525).

При визначенні згідно вимог п.199.2 ст.199 ПКУ (без зменшення показників на суми умовного продажу) частка оподатковуваних операцій у загальному обсязі всіх операцій за 2013 р. повинна становити 87,95%.

Отже, як встановлено судом, частка звільнених від оподаткування операцій становила лише 14,68% у 2012 році та 12,05% у 2013 році.

В додатку №17 за 2012 рік та в додатку №17 за 2013 рік відповідачем зазначено розрахунок сум податкового кредиту, який підлягав розподілу між оподатковуваними та звільненими від оподаткування операціями, а також висновки про завищення податкового кредиту. Проте, у вказаних додатках не міститься інформація про розбіжності в розрізі контрагентів та найменувань товарів/робіт/послуг,

При розгляді справи у суді першої інстанції податковим органом на вимогу суду надано розшифрування в розрізі контрагентів та найменувань товарів/робіт/послуг тієї різниці податкового кредиту, що виникла між даними перевірки та даними декларацій, який підлягав врахуванню в рядку 15 декларації та розподілу.

Згідно змісту вказаних розшифрувань, додатків та пояснень відповідача підтверджується, що відповідачем до податкового кредиту, який підлягав розподілу між оподатковуваними та звільненими від оподаткування операцій враховано всі суми податкового кредиту за всіма операціями із придбання товарів/послуг (крім вказаного в додатку №13 до акту перевірки податкового кредиту із придбання зернових, по яких кредит "обнулений" визнанням умовного продажу, та податкового кредиту із придбання основних фондів, за якими податковий кредит не підлягає коригуванню згідно п.15 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України).

В суді першої інстанції податковим органом визнано, що не були враховані у повному обсязі для розподілу між оподатковуваними та звільненими операціями суми податку на додану вартість по операціях із придбаного та використаного на опалення управлінського персоналу газу природного від НАК "Нафтогаз України", електроенергії від ПАТ ЕК "Житомиробленерго", із придбання послуг по перевезенню вантажів від "ДТГО Південно-західна залізниця", канцтоварів, дератизації приміщень, екологічних послуг, обслуговування сигналізації, техобслуговування вогнегасників.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про протиправність врахування відповідачем для розподілу між оподатковуваними та звільненими операціями сум податку на додану вартість по операціях із придбання від НАК "Нафтогаз України" газу природного, а також електроенергії від ПАТ ЕК "Житомиробленерго", з огляду на їх використання для надання власними виробничими потужностями послуг зі зберігання зернових, переробки зернових (дроблення кукурудзи), торгівлі сільськогосподарськими культурами, виробництва солоду, надання послуг у сільськогосподарському виробництві, які оподатковуються за основною ставкою.

Крім того, є правильними висновки суду щодо безпідставності врахування податковим органом для розподілу між оподатковуваними та звільненими операціями сум податку на додану вартість по операціях із придбання запчастин та будівельних матеріалів через їх виключне використання у оподатковуваних операціях, а також основних засобів через прямі приписи п.15 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Відповідно до податкового повідомлення - рішення від 17.11.2014 року № до позивача застосовані штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 9091 грн., тобто в розмірі 100% витрат, не підтверджених належними документами.

За змістом додатку №1 акту перевірки (стор 65,66) підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення стало встановлення відповідачем факту звітування працівниками по авансовим звітам, в яких були відсутні достовірні підтвердні документи на суму 9 090,54 грн., що на думку відповідача призвело до порушень п.2.11, п.3.1 та п. 3.2 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті України" (Постанова НБУ від 15.12.2004 року №637).

Згідно доводів податкового органу працівники товариства у перевіряємий період проводили закупівлю товарно-матеріальних цінностей за готівкові кошти та підтверджували витрати, додаючи до авансових звітів документи, які не можна вважати достовірними (стор. 65). Зокрема, однією із причин вказаних донарахувань є надання до авансових звітів в якості підтвердних документів корінців прибуткових касових ордерів, отриманих від фізичних осіб-підприємців на загальну суму 4856,90 грн.

Відповідно до п. 2.11 Положення ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України.

Приписами ст. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок.

Згідно приписів ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Зокрема, абзацом 6 статті 1 вказаного Указу передбачено, що за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, до суб'єкта підприємницької діяльності застосовуються штрафні санкції у розмірі сплачених коштів.

Зазначена норма Указу передбачає застосування до суб'єкта господарювання фінансових санкцій за порушення ним порядку відображення в облікових документах каси підприємства витраченої підзвітними особами готівки без подання ними підтверджуючих документів (товарного або касового чеку, квитанції до прибуткового ордера, інших письмових документів).

В даному випадку, підзвітні особи позивача подавали до авансових звітів такі письмові документи, як квитанції до прибуткового касового, які були видані фізичними особами - підприємцями, що не суперечить положенням абз. 6 ст. 1 Указу № 436/95.

У відповідності із ст.51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Отже, враховуючи приписи ст. 1 Указу № 436/95, колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції, що у позивача були наявні оригінали письмових документів, що підтверджували факт витрачання виданої під звіт готівки, які (квитанції до прибуткового ордера та інші письмові документи) відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і являються такими, що підтверджують сплату покупцем готівкових коштів для приватних підприємців.

Згідно п.15 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 р. № 59, підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України.

Приписами ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Отже, прикладені до авансових звітів касові чеки є розрахунковими документами, а відтак і підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат.

Відповідно до п. 2.12 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 № 637 вимоги про надання сліпу на підтвердження форми розрахунку законодавством не передбачено. Така необхідність виникає лише у випадку одержання (використання) готівки з поточного рахунку із застосуванням корпоративного спеціального платіжного засобу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що податковим органом безпідставно невраховано фіскальні чеки, в яких форма оплати визначена як чек без надання сліпу, а тому застосування санкцій за податковим повідомленням - рішенням від 17.11.2014 року № про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 7707 грн. є протиправним .

Згідно податкового повідомлення - рішення від 11 листопада 2014 р. № позивачу збільшено суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 3332,22 грн. (в т.ч.: основний платіж - 2521,27 грн., штрафні (фінансові) санкції - 810,95 грн.). Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення стало встановлення податковим органом факту придбання працівниками підприємства за авансовими звітами паливно-мастильних матеріалів у вихідні дні на загальну суму 12154,97 грн., що не пов'язано з господарською діяльністю позивача та відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 164.5 ПКУ являється додатковим благом відповідних працівників.

Як встановлено судом, одним із видів діяльності підприємства є надання послуг у сфері сільського господарства (оранки, дискування, посіву і т.ін.), які мають сезонний характер.

Матеріалами справи підтверджується, що 09.09.2012 р. трактористами підприємства ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виконувались польові роботи на замовлення ТОВ "Український солод" за адресою с. Озерянка. Так, згідно дорожнього листка трактора від 09.09.2012р. №303/6 трактористом ОСОБА_5 на тракторі JohnDeere8530-038-86 в цей день виконувались роботи, пов'язані з безпосереднім виконанням сільськогосподарських робіт - оранкою. При цьому обсяг виконаних ним робіт становив 33 га., витрати пального склали 735 л. (5071,51 грн.), із них 420л. згідно авансового звіту №216 від 09.09.2012р..

Аналогічні роботи 09.09.2012 р. на тракторі JohnDeere8530-038-86 виконувались і трактористом ОСОБА_4, вказане підтверджується листком трактора від 09.09.2012р. №303/5.

Залучення до роботи 09.09.2012 р. вказаних вище працівників підтверджується і даними акту на списання ТМЦ з підзвіту №Ж-00303 від 09 вересня 2012 р.

Крім того, як встановлено судом, 09.09.2012 р. здійснювалась заправка сільськогосподарської техніки, залученої до сільськогосподарських робіт, бензовозом ГАЗ 3307, державний номер НОМЕР_1 (водій ОСОБА_6) , що підтверджується подорожнім листом від №003336, згідно якого виїзд з гаража підприємства ОСОБА_6 було здійснено о 7 год. 59 хв., показник спідометра при виїзді становив 35915 км. при поверненні 36015 км., витрати пального склали 36 л.

Отже, доводи податкового органу про придбання працівниками підприємства паливно-мастильних матеріалів у вихідні дні є безпідставними, тому податкове повідомлення - рішення від 11 листопада 2014 р. №002761702 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 3332,22 грн. є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи, що вищенаведені факти придбання працівниками підприємства паливно-мастильних матеріалів у вихідні дні стали підставою для винесення вимоги від 27.10.2014 р. №Ю- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 5814,72 грн., то відповідно і вона підлягає скасуванню .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" травня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Н.М. Малахова

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "13" серпня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю " Бердичівська солодова компанія " вул.Ватутіна,10,м.Бердичів,Житомирська область,13300

3- відповідачу/відповідачам: Бердичівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул.Б.Хмельницького,24-а,м.Бердичів,Житомирська область,13300

4-третій особі: - ,