Справа № 2а/1770/3825/2011
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2011-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/3825/2011

07 листопада 2011 року 09год. 25хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивач: ОСОБА_1,

представник відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у м.Рівне
про скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1А.) звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне (далі ДПІ у м.Рівне) про скасування податкового повідомлення-рішення від 18.08.2011р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 28677,00грн. та визначення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7167,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства суперечать фактичним обставинам, зроблені податковим органом без дослідження вказаних обставин та первинних документів.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та пояснив суду, що ДПІ у м.Рівне 05.08.2011р. проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2011року, за наслідками якої складено акт від 05.08.2011р. №341/1745/НОМЕР_1, в якому зафіксовано порушення п.184.7 ст.184 ПК України. На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.08.2011р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 28677,00грн. та визначення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7167,00грн. Вказав, що висновок акта перевірки та відповідно оспорюване податкове повідомлення-рішення є незаконними, оскільки на момент анулювання реєстрації платником податку на додатку вартість у нього не було жодних залишків товарів та необоротних активів. Про вказані обставини податковий орган було повідомлено листом від 07.04.2011р. №1. Наголосив, що відсутність залишків товарів станом на 29.06.2011р. зумовлена припиненням підприємницької діяльності (торгівля товарами рослинного походження) з червня 2010 року в звязку з відсутністю оборотних коштів. Вказав, що у декларації з податку на додану вартість за червень 2011 року всупереч твердженням податкового органу було допущено заниження податкових зобовязань на 28677,00грн., оскільки ця сума помилково не була відображена як така, що підлягає бюджетному відшкодуванню. Надалі, 25.08.2011р. на підставі п.184.9 ст.184 ПК України було подано уточнюючий розрахунок, довідку про залишок суми відємного значення попередніх періодів та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 28677,00грн. Таким чином, оспорюване податкове повідомлення-рішення є незаконним, надуманим і прийнятим з порушенням ст.ст.17, 20, 29, 49 ПК України та таким, що не відповідає п.184.7 ст.184 ПК України. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

ДПІ у м.Рівне позовні вимоги не визнано повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях.

У судовому засіданні представник відповідача суду пояснив, що 29.06.2011р. було скасовано свідоцтво платника податку на додану вартість позивача у звязку з тим, що обсяг постачання товарів/послуг іншим платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становив менше 50 відсотків загального обсягу постачання. 01.07.2011р. ФОП ОСОБА_1 було надіслано лист щодо необхідності подання ліквідаційної податкової декларації з податку на додану вартість. Декларація з податку на додану вартість за травень 2011 року подана позивачем з наявністю 24 рядка у розмірі 28677,00грн., а декларація з цього ж податку за червень 2011 року з нульовими показниками. За результатами камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за червень 2011 року було складено акт перевірки від 05.08.2011р. №341/1745/НОМЕР_1, у якому зафіксовано порушення позивачем п.184.7 ст.184 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: позивач не визнав умовний продаж товарів та необоротних активів, при придбанні яких суми податку на додану вартість були включені до податкового кредиту, та не нарахував відповідно податкові зобовязання з податку на додану вартість у сумі 28677,00грн. На підставі акта перевірки ДПІ у м.Рівне було прийняте податкового повідомлення-рішення від 18.08.2011р. №. Крім того, 29.08.2011р. ФОП ОСОБА_1 подано уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2011 року №119880, в якому платником заявлене бюджетне відшкодування на рахунок у банку в сумі 28677,00грн. Вказана податкова звітність не визнана податковим органом як податкова декларація, оскільки відповідно до п.10 розд.І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 25.01.2011р. №41, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.02.2011р. за №197/18935, податкова звітність з податку на додану вартість подається до органу державної податкової служби особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість. Враховуючи те, що свідоцтво платника податку на додану вартість позивача анульовано 29.06.2011р. і на час подання уточнюючого розрахунку ФОП ОСОБА_1 не був платником даного податку, то надіслані ним документи не вважаються податковою декларацією. Крім того, відповідно до п.200.5 ст.200 ПК України не мають право на отримання бюджетного відшкодування особи, які мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів. Про такі обставини позивача було повідомлено листом від 01.09.2011р. №29136/17-325. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши представників сторін, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 5 серпня 2011 року ДПІ у м.Рівне було проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за червень 2011 року, за результатами якої складено акт від 05.08.2011р. №341/1745/НОМЕР_1 (а.а.с.7-8).

У вказаному акті перевірки зафіксовано порушення позивачем п.184.7 ст.184 ПК України, а саме: позивач не визнав умовний продаж на суму ПДВ 28677,00грн., та не відніс їх до податкового зобовязання. Згідно з висновком акта, за результатами перевірки платнику податку зменшується сума, що підлягала зарахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 28677,00грн.

На підставі акта перевірки від 05.08.2011р. №341/1745/НОМЕР_1 ДПІ у м.Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.08.2011р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 28677,00грн. та визначення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7167,00грн. (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Рівненської міської ради 16.02.2009р. (свідоцтво про державну реєстрацію серії В03 №261582) (а.с.23, зворот).

24.02.2009р. ФОП ОСОБА_1 був зареєстрований як платник податку на додану вартість свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 24.02.2009р. №100201659 (бланк серії НБ №134199). Рішенням ДПІ у м.Рівне від 29.06.2011р. №20 анульовано реєстрацію ФОП ОСОБА_1 платником податку на додану вартість на підставі пп.«и» п.184.1 ст.184 ПК України у звязку з тим, що обсяг постачання товарів/послуг ФОП ОСОБА_1 за останні 12 календарних місяців сукупно становить менше 50 відсотків загального обсягу постачання (а.с.24).

У звязку з анулюванням реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником податку на додану вартість, ДПІ у м.Рівне було надіслано позивачу лист від 01.07.2011р. №22934/17-325 з повідомленням про таке анулювання та про необхідність подати ліквідаційну податкову декларацію з податку на додану вартість з нарахуванням умовного продажу на залишок товарів відповідно до пп.184.7 ст.184 ПК України. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, вказаний лист ФОП ОСОБА_1 отримав 05.07.2011р. (а.с.41).

18.07.2011р. ФОП ОСОБА_1 подав до ДПІ у м.Рівне податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2011 року з нульовими показниками, зокрема, і у рядку 22 "Залишок відємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду", рядку 24 «Залишок відємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду», рядку 25 «Сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку відємного значення попереднього звітного періоду» розділу ІІІ «Розрахунки з бюджетом за звітний період» (а.а.с.43-44).

Відповідно до п.184.7 ст.187 ПК України якщо в останньому звітному (податковому) періоді на обліку у платника податку залишаються товари та необоротні активи, при придбанні яких суми податку були включені до податкового кредиту, платник податку не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визнати умовне постачання таких товарів та необоротних активів та нарахувати податкові зобов'язання виходячи із звичайної ціни відповідних товарів чи необоротних активів, крім випадків реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Отже, законодавством встановлено дві обовязкові умови, за яких платник податку зобовязаний у разі анулювання його реєстрації як платника податку на додану вартість визнавати умовний продаж:

1) наявність на момент анулювання реєстрації платником податку на додану вартість на обліку залишків товарів та необоротних активів;

2) включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту при придбанні вказаних товарів та необоротних активів.

Існування жодної з цих умов податковим органом не доведено.

Так, у судовому засіданні ФОП ОСОБА_1 пояснив суду, що у звязку з відсутністю оборотних коштів не здійснює підприємницьку діяльність, починаючи з червня 2010 року, на момент анулювання реєстрації платником податку на додану вартість залишки товарних запасів чи необоротних активів у нього були відсутні. Про відсутність будь-яких товарно-матеріальних цінностей позивач зазначав також у листі, адресованому ДПІ у м.Рівне, від 07.04.2011р. №1 (а.с.22, зворот).

Як вбачається з акта перевірки від 05.08.2011р. №341/1745/НОМЕР_1, висновок про порушення позивачем п.184.7 ст.184 ПК України, податковим органом зроблено на підставі аналізу даних податкових декларацій з податку на додану вартість підприємця за травень 2011 року та за червень 2011 року, у першій з яких у рядку 24 «Залишок відємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» задекларовано 28677,00грн., а у другій усі нульові показники.

Згідно з п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

З системного аналізу норм розд.V «Податок на додану вартість» ПК України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 25.01.2011р. N41, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.02.2011р. за N197/18935, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок N41), вбачається, що податкова декларація з податку на додану вартість містить дані щодо податкових зобовязань, податкового кредиту та розрахунків з бюджетом платника податку на додану вартість.

Відповідно до пп.4.6.6 п.4.6 розд.V Порядку N41 у рядку 24 декларації поточного звітного (податкового) періоду відображається залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування, який включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.2 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

При цьому, показник рядка 24 здобувається шляхом віднімання від показника рядка 22 «Залишок відємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду» показника рядка 23 «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню».

Таким чином, суд зазначає, що, аналізуючи лише дані податкових декларацій з податку на додану вартість, не можливо визначити наявність у платника податку залишків товарних запасів та необоротних активів, як не можливо і встановити факт нарахування податкового кредиту при придбанні таких товарних запасів чи необоротних активів.

Відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Згідно з листом ДПА України від 23.03.2011р. N8073/7/16-1617 Щодо питань адміністрування податку на додану вартість під час камеральних перевірок аналізуються розбіжності, виявлені за результатами електронної обробки (звірки) податкової звітності з податку на додану вартість та обробки даних Єдиного реєстру податкових накладних, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, зокрема:

1) розбіжності при заповненні податкової декларації з податку на додану вартість:

- арифметико-логічні помилки при заповненні податкової декларації з податку на додану вартість (додатків);

- даних податкової декларації з податку на додану вартість та додатками до неї;

2) розбіжності між даними податкової декларації з податку на додану вартість та реєстром виданих та отриманих податкових накладних;

3) розбіжності між даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних та даними митних органів;

4) розбіжності між даними реєстру виданих та отриманих податкових накладних та Єдиного реєстру податкових накладних;

5) розбіжності між податковими зобов'язаннями та податковим кредитом контрагентів (по заниженню податкових зобов'язань; по завищенню податкового кредиту) за даними розшифровок;

6) розбіжності за результатами співставлення даних реєстрів виданих та отриманих податкових накладних контрагентів (у виданих податкових накладних; в отриманих податкових накладних);

7) розбіжності за результатами обробки даних Єдиного реєстру податкових накладних.

Тобто, під час камеральної перевірки податковим органом аналізуються лише розбіжності, виявлені за результатами електронної обробки (звірки) податкової звітності з податку на додану вартість та обробки даних Єдиного реєстру податкових накладних, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних.

Згідно з п.3 розд.І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010р. N984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за N34/18772 (далі - Порядок N984), акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 6 розділу І Порядку N984 передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до пп.5.2 п.5 розд.ІІ Порядку N984 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Як встановлено судом, у порушення Порядку №984, в акті перевірки, на підставі якого прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, відсутні посилання на первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, регістри бухгалтерського обліку тощо ФОП ОСОБА_1, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, які б засвідчували наявність порушень підприємцем податкового законодавства.

Зважаючи на викладене, суд вважає необґрунтованими висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства у частині невизнання умовного продажу залишків запасів та основних фондів при анулюванні реєстрації платника податку на додану вартість, зроблені під час проведення камеральної перевірки, оскільки дані податкових декларацій з податку на додану вартість не дають можливості податковому ревізору-інспектору встановити наявність товарних залишків і необоротних активів та факт нарахування податкового кредиту при придбанні таких запасів і активів. Проводячи камеральну перевірку, ревізор позбавлений можливості перевірити обставини щодо формування показників декларації з податку на додану вартість та дослідити первинні або інші документи, що зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, які б підтверджували, зокрема, обумовлене порушення.

Ні ревізор у акті перевірки, ні представник податкового органу в судовому засіданні не довели суду, що на момент анулювання реєстрації позивача платником податку на додану вартість, в останнього знаходилися на обліку будь-які залишки товарних запасів та необоротних активів.

Крім того, у акті перевірки від 05.08.2011р. №341/1745/НОМЕР_1 ревізором зроблено висновок про заниження ФОП ОСОБА_1 податкового зобовязання з податку на додану вартість за червень 2011 року на 28677,00грн., проте з досліджених у судовому засіданні податкових декларацій з вказаного податку за квітень 2011 року (а.а.с.9-11), за травень 2011 року (а.а.с.45-46) та за червень 2011 року (а.а.с.44-43) суд, навпаки, вбачає завищення податкового зобовязання, а саме: позивач у декларації за червень 2011 року помилково не відобразив у рядку 23 суму відємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 28677,00грн. Вказана сума згідно з пп.4.6.6 п.4.6 розд.V Порядку №984 підлягала перенесенню з рядка 24 декларації за травень 2011 року до рядка 21.2 декларації за червень 2011 року.

Судом встановлено, що оспорюване позивачем податкове повідомлення-рішення від 18.08.2011р. № складено ДПІ у м.Рівне за формою «В4».

За змістом пунктів 2.1 і 2.2 розділу ІІ Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010р. N985, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.12.2010р. за N1440/18735, відповідний структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення за формою «В4» про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість платника у разі, якщо дані перевірки результатів діяльності платника податків свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

У акті перевірки від 05.08.2011р. №341/1745/НОМЕР_1 ревізор зазначає про подання позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2011 року з нульовими показниками. Про відсутність будь-якого показника у рядку 24 вказаної податкової декларації переконався і суд у судовому засіданні (а.с.44). За таких обставин, необґрунтованим є висновок ревізора про необхідність зменшити за результатами камеральної перевірки податкової декларації суми, що підлягала зарахуванню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (показник того ж рядка 24) на 28677,00грн., та відповідно безпідставним є прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 18.08.2011р. № про зменшення розміру відємного значення суми податку на податку на додану вартість у розмірі 28677,00грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 7167,00грн.

Що ж стосується посилань позивача та представника відповідача на поданий підприємцем 29.08.2011р. уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість за червень 2011 року (вх.№119880) з додатками довідкою про залишок відємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (Д2) (вх.№119877) та заявою про повернення суми бюджетного відшкодування (вх.№119879/05) (а.а.с.34-37), суд не бере до уваги такі посилання та відповідні обґрунтування позиції кожної зі сторін, оскільки такий уточнюючий розрахунок з додатками було подано позивачем після проведення ДПІ у м.Рівне 05.08.2011р. камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2011 року та прийняття 18.08.2011р. оспорюваного податкового повідомлення-рішення №, а тому зазначені обставини не впливають на правомірність вказаного податкового повідомлення-рішення та не належать до предмета доказування у даній справі.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів у підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності податкового повідомлення-рішення від 18.08.2011р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 28677,00грн. та визначення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7167,00грн.

Отже, адміністративний позов підлягає до задоволення.

Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне від 18.08.2011р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 28677,00грн. та визначення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7167,00грн.

Присудити на користь позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дудар О.М.