Справа № 823/1227/15
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року справа № 823/1227/15

м. Черкаси

12 год. 40 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Каліновської А.В.,

при секретарі судового засідання Шалько І.П.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агротранс і Ко» до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 10 грудня 2014 року №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач помилково дійшов висновку про заниження позивачем податкового кредиту за липень 2014 року на суму 31631 грн. по господарським правовідносинам з контрагентами ПП «Олімп» та ТОВ «Лео Принт», оскільки із зазначеними контрагентами здійснені реальні господарські операції, на підтвердження яких наявні необхідні первинні документи. Представники позивача зазначають, що висновки акту перевірки не відповідають нормам чинного законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами. Крім того, документальна позапланова невиїзна перевірка позивача проводилась з 20.11.2014 по 21.11.2014, однак наказ та повідомлення про проведення перевірки від 18.11.2014 позивачу направлено поштовим відправленням 19.11.2014, що на думку позивача позбавило його можливості представляти свої інтереси в контролюючому органі через представника під час проведенні даної перевірки та надати пояснення з питань, що виникали під час такої перевірки. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з зазначених вище підстав.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причин неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав письмове заперечення проти позову, в якому посилається на те, що проведеною перевіркою товариства з обмеженою відповідальністю «Агротранс і Ко» встановлено заниження позивачем податкового кредиту за липень 2014 року на суму 31631 грн. по господарським правовідносинам з контрагентами ПП «Олімп» та ТОВ «Лео Принт», у звязку з відсутністю фактичного здійснення господарських операцій. Також відповідач зазначив, що контролюючим органом при проведенні перевірки використано довідку ДПІ у Вишгородському районі Київської області від 03.09.2014 №127/10-08-22-01/37496188 «Про проведення зустрічної звірки ТОВ «Лео Принт» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за червень-липень 2014 року» та довідку Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 06.10.2014 №216/22-4/31414089 «Про результати проведення зустрічної звірки ПП «Олімп» щодо документального підтвердження господарських відносин із підприємцями-постачальниками та підприємцями-покупцями за період з 01.06.2014 по 31.08.2014, їх реальності та повноти відображення в обліку». Вказаними довідками встановлено, що операції ПП «Олімп» та ТОВ «Лео Принт» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності. На попередніх судових засіданнях представник відповідача зазначив, що надані позивачем до суду документи не підтверджують реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами ПП «Олімп» та ТОВ «Лео Принт». Таким чином, на думку відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротранс і Ко» зареєстроване як юридична особа 16.05.2013, ідентифікаційний код 38715372.

На підставі наказу ДПІ у м. Черкасах від 18.11.2014 № 1901 та повідомлення від 18.11.2014 №166/23-01-22-01, згідно із п. п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755 VІ (із змінами та доповненнями) з 20.11.2014 по 21.11.2014 посадовою особою ДПІ у м. Черкасах проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Агротранс і Ко» () щодо документального підтвердження господарських відносин з ПП «Олімп» та ТОВ «Лео Принт» у липні 2014 року.

За результатами вищезазначеної перевірки ДПІ у м. Черкасах складено акт від 21.11.2014 №479/23-01-22-01/38715372.

В акті перевірки встановлено порушення ПП Агросервіс-Плюс-Ц вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження позивачем податкового кредиту за липень 2014 року на суму 31631 грн. по господарським правовідносинам з контрагентами ПП «Олімп» та ТОВ «Лео Принт».

На підставі акта перевірки ДПІ у м. Черкасах винесено податкове повідомлення-рішення від 10 грудня 2014 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 39539 грн. 00 коп., в тому числі за основним платежем 31631 грн. 00 коп., за штрафними санкціями 7908 грн. 00 коп.

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що згідно п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV від 16.07.1999 визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV від 16.07.1999 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

В свою чергу, відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України)

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу(п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Також, відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

До складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Необґрунтованим є посилання відповідача на довідку ДПІ у Вишгородському районі ГУ Міндоходів Київської області від 03.09.2014 №127/10-08-22-01/37496188 «Про проведення зустрічної звірки ТОВ «Лео Принт» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за червень-липень 2014 року» та довідку Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 06.10.2014 №216/22-4/31414089 «Про результати проведення зустрічної звірки ПП «Олімп» щодо документального підтвердження господарських відносин із підприємцями-постачальниками та підприємцями-покупцями за період з 01.06.2014 по 31.08.2014, їх реальності та повноти відображення в обліку» - як на підставу для відмови в задоволенні адміністративного позову, оскільки порядок та спосіб виконання контрагентами позивача (ПП «Олімп» та ТОВ «Лео Принт») своїх договірних зобовязань, а також належне чи неналежне виконання контрагентами обовязків, покладених на них законом як на субєктів господарювання як то подача звітності, сплата податків та інше, не впливає на дійсність та значимість господарської операції для самого позивача.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, 04.07.2014 між ТОВ «Агротранс і Ко» (Замовник) та ПП «Олімп» (Виконавець) укладено договір про надання послуг (транспортно-експедиційні послуги) №11/701 та 05 травня 2014 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Лео Принт» (Виконавець) укладено договір про надання послуг (транспортно-експедиційні послуги) №13-21/14, предметами яких є: Виконавець зобовязується організувати доставки Замовником вантажів у встановлені строки до пункту призначення та проконтролювати передачу його уповноваженій особі на одержання вантажу та здійснити контроль за правильністю заповнення документів, також надавати послуги з пошуку вантажовідправників та перевізників, перевіряти документальне супроводження з перевезень, організовувати засоби безпеки для вантажу і здійснювати контроль за завантаженням та розвантаженням, а Замовник зобовязується оплатити за надані послуги встановлену оплату.

На виконання вказаних договірних зобовязань позивачем надано податкові накладні, акти надання послуг.

Разом з тим, складені позивачем та ПП «Олімп», ТОВ «Лео Принт» акти надання послуг від 24.07.2014 №ОУ-0724/10, від 21.07.2014 №ОУ-0721/12, від 15.07.2014 №ОУ-0715/13, 30.07.2014 №ОУ-0730/05, від 25.07.2014 №ОУ-0725/05, від 08.07.2014 №ОУ-0708/03, від 04.07.2014 №ОУ-0704/03 (а. с. 8-15) не містять даних про відповідальних осіб за здійснення господарських операцій та правильності їх оформлення (ініціали-прізвища, посади).

Посилання позивача на те, що відсутність товарно-транспортних накладних не є порушенням податкового законодавства та не впливає на формування останнім податкового кредиту не приймаються судом до уваги, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ, встановлено перелік обов'язкових документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення юридичною особою на договірних умовах та для власних потреб. До таких документів відносяться: документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах; дорожній лист; товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж; інші документи, передбачені законодавством України, також згідно до пп. 11.1 та пп. 11.3 п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 (далі Правила №363) та зареєстрованого Міністерством юстиції України №128/2568 від 20.10.1998, встановлено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля, а дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.

Відповідно до розділу 1 Правил №363 товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктами 11.2, 11.3 Правил №363 встановлено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.

Підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у продавця і оприбуткування їх у покупця являється товарно-транспортна накладна типової форми №1-ТН (ТТН). Основним документом на перевіз вантажів являється ТТН і дорожні листи вантажного автомобілю. Перевезення вантажів автомобільним транспортом як на комерційній основі так і для власних потреб здійснюється при наявності належним чином оформлених ТТН, які додаються до дорожнього листа.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом вантажовідправник повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Вантажовідправник засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у вантажовідправника, другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Таким чином, товарно-транспортні накладні відносяться до первинної транспортної документації, ведення якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Отже, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних по договірних зобовязаннях з надання транспортно-експедиційних послуг з ПП «Олімп» та ТОВ «Лео Принт», наявність яких є обовязковим при наданні транспортних послуг - ставить під сумнів реальність здійснення таких операцій.

Враховуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що ПП «Олімп» та ТОВ «Лео Принт» не надавали позивачу транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу, а лише надали останньому бухгалтерські документи з метою формування податкового кредиту. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду від 01.11.2011 № 1936/11/13-11 сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Суд вважає, що вищезазначене свідчить про оформлення документів не у звязку із фактичним здійсненням реальних господарських операцій у хронологічному порядку, а у довільний (удаваний) спосіб, що підтверджує відсутність обставин та подій, повязаних з виконанням господарських договорів та відповідним їх відображенням у податковому обліку.

В інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-101112/11/13-10 Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби Вищий адміністративний суд України зазначив про те, що процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такий етап, як встановлення факту здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Тому в даному випадку наявність у платника податку (позивача у справі) виданих йому податкових накладних не є достатньою підставою для формування податкового кредиту, з урахуванням відсутності підтвердження реального здійснення господарської операції.

Під час розгляду справи представники позивача зазначили, що документальна позапланова невиїзна перевірка позивача проводилась з 20.11.2014 по 21.11.2014, однак наказ від 18.11.2014 та повідомлення про проведення даної перевірки від 18.11.2014 позивачу направлено поштовим відправленням 19.11.2014, а тому позивач не зміг представляти свої інтереси у контролюючого органу через свого представника під час проведенні перевірки та надати пояснення з питань, що виникали під час такої перевірки, а тому перевірка здійснення з порушенням вимог податкового законодавства України, що на думку позивача має наслідок для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Однак, суд звертає увагу, що відповідно до статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, обов'язковими умовами здійснення невиїзної позапланової перевірки платника податків є наявність обставин для проведення документальної перевірки, визначених статями 77 та 78 Податкового кодексу України, зокрема, надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як встановлено судом, відповідачем виконано свій обовязок та надіслано позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, що не заперечується позивачем.

Крім того, вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення вимог податкового законодавства України.

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність факту здійснення господарської операції між позивачем та ПП «Олімп» та ТОВ «Лео Принт», а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 10 грудня 2014 року №є правомірним та скасуванню не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник державної податкової інспекції в м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області в суді обґрунтував свою позицію з посиланням на норми законодавства України.

Натомість представники позивача вмотивованих доводів на підтвердження позову не навели.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 10 серпня 2015 року.