Справа № 219/7446/2013-а
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2013-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/7446/2013-а
2-а/219/338/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2013 року

Cуддя Артемівського міськрайонний суд Донецької області ОСОБА_1 розглянувши в порядку скороченого провадження відповідно до положень ст. 183-2 КАС України в м. Артемівську справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії УПСЗН Артемівської міської ради Донецької області про відмову в виплаті на його користь невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду 2 групи, за 2013 рік, - неправомірними. Стягнути з відповідача невиплачену допомогу на оздоровлення за 2013 р. в сумі 5735 грн. Позов мотивує тим, що розмір разової допомоги на оздоровлення повинен бути сплачений відповідачем у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, що становить 5735 грн., оскільки він є інвалідом 2 групи по захворюваннях, пов'язаних з роботами по ліквідації Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з чим має право на отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення. Відповідачем у 2013 р. допомога взагалі не виплачена, у зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 23.08.2013 року відкрито скорочене провадження по даній справі.

03.09.2013 року листом № 04/2825-4 заступником начальника управління ОСОБА_3 подані до суду заперечення до суду (вх. № 19357), у яких в задоволенні позову відповідач просить відмовити, з огляду на наступне. Відповідач вважає, що право позивача на отримання компенсаційних виплат не порушено, оскільки позивачу повідомлено, що йому нараховано щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 120 грн. у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року та буде виплачено при надходженні коштів з державного бюджету України.

ОСОБА_4 предметом позову є нарахування та виплата суми щорічної допомоги на оздоровлення, в силу статті 183-2 КАС України судовий розгляд здійснюється в порядку скороченого провадження, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, вважаю, що позов не підлягає задоволенню та позивачу слід відмовити в позові з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи із захворюванням пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області (посвідчення № 513579, посвідчення серія А № 052574, довідка МСЕК № 131046).

Стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що щорічна разова допомога на оздоровлення виплачується інвалідам 3 групи у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Отже позивач, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобільської катастрофи та відноситься до 1 категорії згідно посвідчення серії а № 409073, має право на користування компенсаціями та пільгами, передбаченими ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII (надалі - ОСОБА_4 № 796).

Із письмових заперечень відповідача та листа від 14.08.2013 року № 09/2645-1 вбачається, що позивачу нарахована одноразова допомога на оздоровлення в розмірі 120 грн. за 2013 рік, яка буде виплачена при надходженні коштів з державного бюджету України у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ (надалі - ОСОБА_4 № 796) зі змінами та доповненнями станом на час виникнення спірних правовідносин, визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно із частиною 4 статті 48 Закону № 796 щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три мінімальні заробітні плати; кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - три мінімальні заробітні плати; евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - три мінімальні заробітні плати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Ухвалюючи судове рішення, суд враховує постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України № 4 від 16 березня 2012 року «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у якій, зокрема, вказано наступне. Судам необхідно звертати увагу на те, що у разі наявності колізій між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той із них, який прийнято пізніше. Крім того, судам варто враховувати Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, яким дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Ураховуючи особливість дії в часі закону про Державний бюджет України на відповідний рік, нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, виданий на його виконання, також діє у межах бюджетного року.

Крім того, у вказаній постанові Пленуму зазначається, що суб'єктами, які мають право на компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначені статтею 48 Закону про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, сім'ї, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Компенсаціями за шкоду, заподіяну здоров'ю, є одноразова компенсація та щорічна допомога на оздоровлення. Вихідним критерієм нарахування цих компенсацій є мінімальна заробітна плата, розмір якої визначається на момент виплати.

Постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", 20 квітня 2007 року № 649 "Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено розміри компенсацій за шкоду, заподіяну здоров'ю, в абсолютних сумах. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру виплат застосуванню підлягають положення статті 48 Закону про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням їх дії у часі, а саме: з 20 червня 1996 року до 31 грудня 2005 року, з 9 липня до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі і, зокрема для інвалідів 2 групи, в розмірі 120,00 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2010 року № 2а-6302/09/2670 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 вересня 2009 року у цій справі, якою визнано незаконним пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 N 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині визначення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розміру щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам II групи - 120 грн. та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році - 75 грн., - скасовано, в позові відмовлено.

В мотивувальній частині постанови апеляційним судом вказано, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» були передбачені бюджетні призначення у розмірі 210181,7 тис. грн. на фінансування бюджетної програми «Оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», головним розпорядником яких у 2005 році було Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи. Керуючись нормами бюджетного законодавства України та враховуючи обсяг бюджетних призначень, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» Кабінет Міністрів України встановив розмір щорічної допомоги на оздоровлення для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 є прийнятою у встановленому законодавством порядку та діючою на даний час.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Тобто, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Частиною другою статті 95 Конституції України визначено, що виключно державним бюджетом на відповідний рік визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 6 грудня 2012 року № 5515-VI установлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Ці Положення на даний час не визнані неконституційними.

ОСОБА_4 № 5515-VI прийнято пізніше ніж ОСОБА_4 № 796, то суд вважає, що саме положення цього Закону підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

На даний час КабінетомМіністрів не визначений інший, ніж передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 розмір щорічної допомоги на оздоровлення, а тому позивач має право на її отримання за 2013 рік. Судом встановлено, що нарахована позивачеві щорічна допомога на оздоровлення за 2013 рік у розмірі 120,00 грн. відповідачем ще не виплачена. Проте, календарний 2013 рік на час постановлення рішення ще не закінчився, а також враховуючи п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», яким запропоновано Кабінету Міністрів України на основі моніторингу виконання Державного бюджету України за підсумками I кварталу 2013 року внести пропозиції щодо підвищення соціальних стандартів та їх фінансового забезпечення, тому вимоги позивача є передчасними.

Суд, враховуючи викладене, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання дій УПСЗН Артемівської райдержадміністрації

неправомірними та стягнення недоотриманої суми на оздоровлення за 2013 рік.

Згідно зі ст. 94 КАС України, в зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 94,161-162, 163,167, 183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л. В.Шевченко