Справа № 804/4894/15
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2015 р. Справа № 804/4894/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоград буддеталь" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоград буддеталь» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 06.01.2015 року № 000022202 (форма «Р») про визначення грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 311090,00 грн. (у тому числі 207393,00 грн. за основним платежем, 103697,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);
визнати протиправними дії посадових осіб Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо викладення в акті від 19.12.2014р. № 8/04-10-22-02-35984515 висновків про не підтвердження факту реальності здійснення господарських взаємовідносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Павлоград Буддеталь» з Приватним підприємством фірма «Вуглемашкомплект» та відсутності обєктів оподаткування.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому Західно-Донбаська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Заслухавши думки осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що на підставі наказу від 08.12.2014 року №926 Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області ОСОБА_5, головним державним ревізором-інспектором відділу податкового аудиту окремих платників управління податкового аудиту, згідно із п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.11. п.78.1 ст.78, Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року за № 2755-V1 (зі змінами та доповненнями) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Павлоград буддеталь» за період з 01.01.2011р. по 30.09.2014р.
Перевіркою встановлено порушення:
1) п.п. 135.5.4. Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-Vl (із змінами та доповненнями), що привело до заниження податку на прибуток на загальну суму що привело до заниження податку на прибуток на загальну суму - 179627 грн., в тому числі:
3 кв. 2013 р. 179627 грн.
2) п.п. 138.8.1. п. 138.8. ст..138, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9. п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) що привело до заниження податку на прибуток на загальну суму - 106374,1 грн., в т.ч.:
у 2012р. - 5914,65 грн.
у 2013р.- 100459,4 грн.
Внаслідок чого занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету за перевіряємий період у сумі 292596,00 грн., у тому числі:
за 2012 ріку в сумі 5915,00 грн.
за 2013 рік в сумі 286681,00 грн.
3) п.198.1, п.198.2, п. 198.3 ст.198, п.185.1, ст..185, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) завищено розмір податкового кредиту в розмірі 207392,7 грн., а саме:
За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки №8/04-10-22-02-35984515 від 19.12.2014 р.
Як вбачається з акту перевірки, підставами нарахування податкових зобовязань та штрафу стало посилання Відповідача на порушення нашим підприємство норм ПК України, щодо формування податкового кредиту, формування валового доходу та завищення валових витрат внаслідок проведення господарських операцій по договорам поставки укладених між ТОВ «Павлоград буддеталь» та ПП фірмою «Вуглемашкомплект» за період з 01.01.2011р. по 30.09.2014р.:
Договір поставки №20 від 06.09.2013 р. щодо поставки обладнання на загальну суму 954403,40 грн. (без ПДВ);
Договір №02/01-14 від 02.01.2014 р. щодо поставки щебню фр 5-20 на загальну суму 265154,85 грн. (без ПДВ).
Факт реальності господарських відносин між позивачемм та ПП фірма «Вуглемашкомплект» підтверджується наступним.
Обладнання та запчастини були поставлені на баланс та задіяні у виробництві власної продукції - виготовлення затяжки шахтної та товарного бетону, що підтверджується: ОСОБА_2 вводу «експлуатацію основних засобів № 43 від 30.09.2013, № 60 від 30.11.2013, № 61 від 30.11.2013, №62 від 30.1 1.2013; ОСОБА_2 приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих обєктів від 30.09.2013, ОСОБА_2 на списання ТМЦ № 137 від 30.09.2013, ОСОБА_2 встановлених ТМЦ № 143 від 30.09.2013, № 162 від 31.10.2013, № 168 від 30.11.2013, № 233 від 26.12.2014.
Перевезення товару здійснювалося орендованим за Договором оренди транспортним засобом, що підтверджується: товарно-транспортними накладними: № 3/01 від 03.01.2014, №3-1/01 від 03.01.2014р., №2/01 від 02.01.2014, №2-1/01 від 02.01.2014р., №601 від 06.01.2014, № 6-1/01 від 06.01.2014р., №8/01 від 08.01.2014р., №8-1/01 від 08.01.2014р., № 9/01 від 09.01.2014, № 9-1/01 від 09.01.2014р., №10/1 від 10.01.2014р., №10-1/01 від 10.01.2014р., №13/01 від 13.01.2014, №13-1/01 від 13.01.2014р., №14/01 від 14.01.2014р., №14-1/01 від 14.01.2014р., №15/01 від 15.01.2014р., №15-1/01 від 15.01.2014р., №16/01 від 16.01.2014р., №16-1/01 від 16.01.2014р., №17/01 від 17.01.2014р., №17-1/01 від 17.01.2014р., №20/01 від 20.01.2014р., №20-1/01 від 20.01.2014р., №21/01 від 21.01.2014р., №21-1/01 від 21.01.2014, № 22/01 від 22.01.2014р., №22-1/01 від 22.01.2014р., №23/01 від 23.01.2014р., №23-1/01 від 23.01.2014р., №24/01 від 24.01.2014р., №24- 1/01 від 24.01.2014р., № 27-1/01 від 27.01.2014р., №27-02/01 від 27.01.2014р., №27/01 від 27.01.2014р., №27-3/01 від 27.01.2014р., №28/01 від 28.01.2014р., 28-1/01 від 28.01.2014р., №28-2/01 від 28.01.2014, №28-3/01 від 28.01.2014р., № 29/01 від 29.01.2014р., № 29-1/01 від 29.01.2014р., №29-2/01 від 29.01.2014р., № 29-3/01 від 29.01.2014р., № 30/01 від 30.01.2014р., №30-1/01 від 30.01.2014р., №30-2/01 від 30.01.2014р., №30-3/01 від 30.01.2014р., №31/01 від 31.01.2014р., №31- 1/01 від 31.01.2014р., №31-2/01 від 31.01.2014р., №31-3/01 від 31.01.2014р. та подорожніми листами: №14/03 від 03.01.2014, №14/02 від 02.01.2014р., № 14/06 від 06.01.2014, № 252 від 08.01.2014, №14/09 від 09.01.2014р., №14/10 від 10.01.2014р., № 14/013 від 13.01.2014р., №14/14 від 14.01.2014, №14/15 від 15.01.2014р., №14/016 від 16.01.2014р., №5 від 17.01.2014р., №14/20 від 20.01.2014р., №6 від 21.01.2014р., №14/22 від 22.01.2014р., № 14/23 від 23.01.2014р., №14/24 від 24.01.2014р., №7 від 27.01.2014р., №14/28 від 28.01.2014р., №14/29 від 29.01.2014р., №14/30 від 14.01.2014р., №14/31 від 31.01.2014р..
Придбаний товар у подальшому використовується у процесі виробництва власної продукції - затяжки шахтної, товарного бетону, що підтверджується: ОСОБА_2 списання матеріалів, ОСОБА_2 списання матеріалів і послуг згідно акту переробки.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Згідно п.п. 14.1.56 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.
Підпунктом 134.1.1 п. 134 ст. 134 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Згідно п.п. 135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи;
Відповідно до п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.
Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Із матеріалів справи вбачається, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, на підставі яких позивачем задекларовано грошові зобовязання з податку на додану вартість та податку на прибуток (договори, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, тощо). Складені контрагентом податкові накладні відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку їх оформлення, а придбані позивачем товари та послуги використані у власній господарській діяльності, що не заперечується матеріалами перевірки.
Крім того, згідно висновку експертного дослідження від 07.05.2015 року №400/36, спростовуються висновку податкового органу, які встановлені актом №8/04-10-22-02-35984515 від 19.12.2014 р.
Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Відповідно до п. 86.9 ст. 89 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили. Матеріали такої перевірки разом з висновками контролюючого органу передаються органу, що призначив перевірку.
Згідно з п. 58.4 ст. 58 цього Кодексу встановлено, що у разі коли судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена судовим рішенням, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом.
Складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення за податковими зобов'язаннями платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена судовим рішенням, забороняється до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні або винесення ухвали про закриття такого кримінального провадження за нереабілітуючими підставами.
На момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у відповідача не було відомостей щодо прийняття судом рішення у кримінальній справі.
За наведених обставин, враховуючи, що докази набрання законної сили відповідним рішенням суду у зазначеній кримінальній справі у матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку, що податковим органом податкові повідомлення-рішення винесені з порушенням законодавства, а тому підлягають скасуванню.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дії посадових осіб Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо викладення в акті від 19.12.2014р. № 8/04-10-22-02-35984515 висновків про не підтвердження факту реальності здійснення господарських взаємовідносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Павлоград Буддеталь» з Приватним підприємством фірма «Вуглемашкомплект» та відсутності обєктів оподаткування, суд зазначає про наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - передана на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Порядок складання акту про результати перевірки регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 11.10.2012 року.
Відповідно до ч. 3 розд. 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (ч. 4 розд. 1 Порядку ).
Частиною 6 розд. 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, встановлено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Відповідно до ч. 6 розд. 4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті (довідці) документальної перевірки, вони мають право подати свої заперечення протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки), які у випадку їх подання, є невід'ємною частиною (додатком) до акта (довідки) перевірки.
Суд зазначає, що акт перевірки не містить владних управлінських приписів щодо позивача, а лише містить інформацію про виявлені під час перевірки порушення. Висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків. Правові наслідки для позивача можуть створювати лише відповідні рішення контролюючого органу, прийняті на підставі вказаного акту перевірки.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що складання акту перевірки з зазначенням у ньому висновків перевірки не спричинило порушення прав позивача, а тому позовні вимоги в цій частині є такими, що задоволенню на підлягають.
Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення форми "Р", що винесені Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 06.02.2015 року за № НОМЕР_1 та №000022202.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України судові витрати на користь позивача в розмірі 414,12 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 07 липня 2015 року

Суддя ОСОБА_1