Справа № 826/8086/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8086/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 серпня 2015 року № 826/8086/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»

до

Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області

про

скасування постанови про накладення штрафних санкцій, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05 травня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (далі – ТОВ «ДІЄСА», позивач) з адміністративним позовом про скасування постанови Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області (далі – Інспекція, відповідач) про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» № 0077 від 27 травня 2014 року (далі – оскаржуване рішення).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що при проведенні позапланової перевірки відповідач допустив грубе порушення норм законодавства, внаслідок чого складено необґрунтований акт перевірки та на підставі якого винесено незаконну постанову, що підлягає скасуванню.

Позивач стверджує, що відповідачем здійснено перевірку його магазину безпідставно, що є грубим порушенням вимог ст. 19 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст. 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Окрім цього, позивач зазначає, що висновок Інспекції про реалізацію позивачем непродовольчих товарів без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на товарі є передчасним і необґрунтованим, оскільки відповідачем не перевірялась наявність у позивача супровідної документації, що додається до товару, та не досліджено зміст етикеток та маркування товарів, на яких знаходиться необхідна інформація про товар (дата виготовлення, адреса та найменування виробника та ін.).

Таким чином, як зазначив позивач, в ході своєї діяльності магазин ТОВ «ДІЄСА», розташований за адресою: м. Дрогобич, пл. Шевченка, 1, не допускав порушень закону, перевірка була проведена без достатніх правових підстав, що не може нести для суб’єкта господарювання належних правових наслідків, а тому винесення постанови № 0077 від 27.05.2014 є необґрунтованим, незаконним.

Як наслідок, на переконання позивача, таке рішення має бути скасоване.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Інспекція подала пояснення та заперечення на адміністративний позов, в яких зазначила, що за виявлені порушення – відсутність необхідної доступної достовірної та своєчасної інформації – до ТОВ «ДІЄСА» були застосовані санкції згідно з п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у вигляді штрафу в розмірі 6 229,49 грн. (30% від вартості отриманої для реалізації продукції), а саме винесено постанову про накладення стягнень від 27.05.2014 № 0077.

Відповідач вважає, що оскільки ним правомірно винесено постанову про накладення стягнень від 27.05.2014 № 0077, то і підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ДІЄСА» немає.

У своїх поясненнях та запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв’язку з неявкою в судове засідання 29.07.2015 представника відповідача, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Посадовими особами Інспекції проведено позапланову перевірку ТОВ «ДІЄСА», а саме: магазину «Ельдорадо», розташованого за адресою: м. Дрогобич, пл. Шевченка, 1 з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів при реалізації непродовольчих товарів.

За результатами перевірки складено акт № 1019 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 02.12.2013.

Згідно з висновками, викладеними в акті, перевіркою встановлено порушення ТОВ «ДІЄСА» положень ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 21 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року № 833, а саме: реалізація непродовольчих товарів без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про них.

На підставі акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 02.12.2013 № 1019 відповідачем винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» № 0077 від 27.05.2014, якою у зв'язку з виявленими порушеннями до ТОВ «ДІЄСА» застосовано штраф у розмірі 6 229,49 грн. (оскаржувана постанова).

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки, з урахуванням яких відповідачем винесено оскаржувану постанову, позивач 03.02.2015 звернувся до Держспоживінспекції України із скаргою на постанову Інспекції від 27.05.2014 № 0077 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Розглянувши вказану вище скаргу суб’єкта господарювання, Держспоживінспекція України своїм листом від 17.04.2015 вих. № 997-3-11/8 повідомила позивача про те, що підстав для задоволення вимог, викладених у скарзі ТОВ «ДІЄСА» від 03.02.2015 № б/н, немає.

Незгода з зазначеною вище постановою відповідача обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та заслухавши пояснення представника позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд погоджується з доводами Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02 грудня 2010 № 2735-VI (далі – Закон № 2735-VI), Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 № 877-V (далі – Закон № 877-V), Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі – Закон № 1023-XII) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 26 Закону № 1023-XII (норми Закону в редакції, чинній в момент проведення перевірки) спеціально уповноважені органи здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право: давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства будь-які виробничі, складські, торговельні та інші приміщення цих суб'єктів; накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 465/2011, визначено, що Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів (Держспоживінспекція України) є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з пп. пп. 6.1, 6.2 п. 6 Положення № 206 Інспекції мають право у сфері захисту прав споживачів перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; у сфері ринкового нагляду здійснювати державний ринковий нагляд у межах сфери відповідальності відповідно до повноважень, визначених Законами України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», «Про загальну безпечність нехарчової продукції», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 877-V (в редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) державний нагляд (контроль) здійснюється у формі планових та позапланових заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення позапланової перевірки позивача стало звернення Спілки захисту прав споживачів Солом'янського району м. Києва.

В той же час, в листопаді 2013 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до територіальних інспекцій, у тому числі й до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області, яким просив визнати протиправними (незаконними) та скасувати згоди Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів, визнати незаконними та скасувати направлення на проведення перевірки, визнати незаконними дії посадових осіб територіальних інспекцій.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.11.2014 касаційну скаргу ТОВ «ДІЄСА» задоволено, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 скасовано, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2014 залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в Інспекції не було підстав для проведення перевірки позивача, а посадові особи Інспекції при проведенні позапланової перевірки магазину «Ельдорадо», що належить ТОВ «ДІЄСА», розташованого за адресою: м. Дрогобич, пл. Шевченка, 1, діяли протиправно.

Разом з тим, суд наголошує, що в силу приписів норм чинного законодавства України, протиправні дії не можуть породжувати будь-які правомірні наслідки, будь-то складений акт, припис, висновки тощо, а так само не можуть вважатися правомірними, законними та достовірними інформація та данні, що містяться в даних документах.

Таким чином, акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 1019 від 02.12.2013 є доказом, здобутим з порушенням закону, а тому такий акт та наведені в ньому обставини не можуть бути підставою для прийняття будь-якого рішення, в тому числі, постанови про накладення стягнень.

Крім того, статтею 15 Закону № 1023-XII передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII продукція – це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час перевірки виявлено порушення прав споживачів - відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на непродовольчих товарах.

Згідно з п. 16 розділу I Правил № 104 здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб'єкта господарювання зобов'язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити, в тому числі, відомості про умови зберігання, дату виготовлення, найменування та місцезнаходження виробника.

Вказаною нормою передбачено можливість доведення до споживача вказаної інформації в таких формах: в супровідній документації, що додається до продукції; на етикетці; а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів.

Однак, варто зауважити, що в акті перевірки не наведено інформацію щодо перевірки наявності вказаної інформації в усіх способах, передбачених Законом - у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування, шляхом розміщення у місцях, де вона реалізується, а також не перевірено можливості отримати таку інформацію засобами дистанційного зв'язку.

Факт порушення вимог статті 15 Закону № 1023-ХІІ може бути встановлений лише у випадку відсутності інформації у будь-який зазначений Законом спосіб щодо кожного товару, стосовно якого проводилася перевірка.

Позивач зазначає, що відповідачем не перевірялась наявність у позивача супровідної документації, що додається до товару, та не досліджено зміст етикеток та маркування товарів, на яких знаходиться необхідна інформація про товар (дата виготовлення, адреса та найменування виробника та ін.).

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про реалізацію непродовольчих товарів без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію є необґрунтованими, а постанова про накладення стягнень є протиправною та підлягає скасуванню, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб’єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов’язок і не довів правомірності винесення оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази правомірності винесення оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» № 0077 від 27 травня 2014 року.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко