Справа № 2а-4381/10/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2011-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2011 р. Справа № 2a-4381/10/0970

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Гундяка В.Д.,

при секретарі Лавринович Т.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_3 до Долинської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

14.12.2010 року приватний підприємець (далі - ПП) ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Долинської обєднаної державної податкової інспекції (далі - оДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень. Позовні вимоги мотивував тим, що згідно оскаржуваних рішень відповідачем безпідставно зменшено суму належного йому у відповідності до чинного законодавства бюджетного відшкодування по податку на додану вартість (далі ПДВ).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідно до прийнятих відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ПП ОСОБА_3 безпідставно зменшено розмір бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на загальну суму 343 756 грн. Представник позивача з висновками посадових осіб оДПІ, викладеними в акті перевірки, та вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, вважає їх неправомірними та безпідставними. Вказала на те, що підставою для проведення перевірки у відповідному акті зазначено дані органів МВС України в Івано-Франківській області згідно якої транспортні засоби зареєстровані у ВРЕВ за ОСОБА_3 як фізичною особою, а не субєктом підприємницької діяльності. При цьому зазначила, що законом передбачено порядок реєстрації транспортних засобів відповідно до якого останні можуть бути зареєстровані тільки фізичною чи юридичною особою. Одночасно звернула увагу суду на те, що при прийнятті оскаржуваних рішень, крім вищезгаданої інформації, відповідачем до уваги були взяті тільки декларації по податку на додану вартість за червень, липень 2008 року, а інші документи, які підтверджують розмір заявленої до відшкодування суми та використання придбаних транспортних засобів у власній господарській діяльності підприємця ОСОБА_3, оДПІ витребувано у позивача не було. На обґрунтування позову також зазначила, що використання транспортних засобів і придбання їх саме ПП ОСОБА_3 підтверджується вантажно-митними деклараціями, обліковою карткою, виданою позивачу митним органом як субєкту зовнішньо-економічної діяльності, а також і свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів. Крім того, на її думку, Долинською оДПІ перевірка проведена з порушенням закону. З цих підстав просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, вказаних у поданому запереченні. Зокрема суду пояснив, що позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначив, що проведеною перевіркою ПП ОСОБА_3 виявлено порушення чинного законодавства, які полягали в завищенні розміру бюджетного відшкодування по податку на додану вартість. Зокрема на переконання податкового органу, транспортні засоби придбані позивачем без мети їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків, оскільки відповідно до листа Калуського ВРЕВ при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області всі транспортні засоби зареєстровані за позивачем як фізичною особою, а не приватним підприємцем. Крім того, вказали що до складу податкового кредиту включено також і суми ПДВ за придбані запчастини, однак для перевірки жодних документів, які б підтверджували використання запчастин в господарській діяльності, позивачем не представлено, на залишках товарно - матеріальних цінностей останні не обліковуються, тому підстав для включення до суми бюджетного відшкодування суми ПДВ у позивача немає. Тому, на його думку, податковим органом прийнято оспорюванні податкові повідомлення-рішення правомірно.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши подані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що Долинською оДПІ проведено документальну невиїзну позапланову перевірку субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника по декларації за травень, червень 2008 року.

Суд не може погодитись з твердженням представника позивача щодо допущені порушення при проведенні перевірки, так як перевірка проведена в межах повноважень, наданих відповідачу нормами п.1 ч.1 ст.11 ЗУ «Про державну податкову службу в Україні». Одночасно суд залишає без уваги посилання представника позивача на недотримання порядку проведення перевірки, так як згадані в адміністративному позові вимоги чинного законодавства поширюються на позапланові виїзні, а не камеральні перевірки.

За результатами перевірки виявлено допущені позивачем порушення вимог п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4, п.п.7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість».

Вищевказані порушення зафіксовані в акті перевірки за №3654/171/НОМЕР_1 від 30.11.2010 року.

Відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства субєктами підприємницької діяльності фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України за №326 від 11.06.2004 року та зареєстрованого в МЮУ 30.06.2004 року за №803/9402, даний акт є службовим документом в якому викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового та валютного законодавства.

На підставі вищевказаного акту ДПІ в м.Івано-Франківську 06.12.2010 прийняла оспорювані рішення за №/0 та за №/0, якими зменшено розмір бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на загальну суму 343 756 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний звязок суд не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем вищевказаних податкових повідомлень-рішень виходячи з наступного.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно складеного посадовими особами ДПІ вищезгаданого акту в період, який перевірявся, субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_3 займався діяльністю автомобільного вантажного транспорту та оптовою торгівлею і посередництвом в торгівлі.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та «TRAXIM B.V.»було укладено контракт від 23.01.2008 року, згідно якого ПП ОСОБА_3 було придбано два нових тягачі DAF XF 105 та ввезені на Україну відповідно до вантажно-митних декларацій за №206000004/8/000242 та №206000004/8/000243 від 07.05.2008 року, внаслідок чого сплачено ПДВ митним органам в сумі 261 239,52 грн. Крім того, судом встановлено, що між тими ж сторонами було укладено контракт за №02/8 від 14.02.2008 року, на виконання якого позивач по справі придбав два напівпричепи «KOGEL»тип S24. Даний товар ввезено на територію України згідно вантажно-митних декларацій за №206000004/8/000663 та №206000004/8/000664 від 27.06.2088 року, в результаті чого митним органам сплачено ПДВ в сумі 80 216,42. До складу податкового кредиту позивачем також було віднесено суми ПДВ за придбані запчастини в сумі 922,23 грн. та 2 734,10 грн. у травні та червні 2008 року відповідно.

Посадовими особами ДПІ в м.Івано-Франківську за наслідками проведеної перевірки зменшено розмір бюджетного відшкодування по ПДВ на вказані суми, оскільки на думку податкового органу вказані товари не відповідають вимогам п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість»щодо їх використання в оподатковуваних операціях, так як на переконання посадових осіб, що проводили перевірку, вищезазначені матеріальні цінності були придбані ОСОБА_3 не як підприємцем, а як фізичною особою без мети їх використання у господарській діяльності.

Суд вважає дані висновки посадових осіб, які проводили перевірку, такими що повністю не відповідають встановленим на підставі достовірних доказів фактичним обставинам, які мають значення для вирішення справи, з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 вищевказаного Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку, зокрема, з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків.

Згідно п.1.8 ст.1 Закону бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Суми податкового кредиту та відповідно сума бюджетного відшкодування позивачем формується правильно, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Підставами для нарахування податкового кредиту є податкові накладні, які згідно п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 вищевказаного Закону засвідчують факти придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Крім того відповідно до п.п.7.2.7 п.7.2 ст.7 Закону у разі імпорту товарів на митну територію України документом, який посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається також і вантажно-митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість.

Згідно п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал такої накладної надається покупцю, а копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

При цьому відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону податкова накладна має містити порядковий номер податкової накладної, дату виписування податкової накладної, повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, податковий номер платника податку (продавця та покупця), місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм), повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача, ціну поставки без врахування податку, ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні, загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Наявність у платника податку (позивача по справі) податкової накладної, виданої йому продавцем й оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, а також сплата продавцю вартості товару з ПДВ, на переконання суду, є достатніми підставами для виникнення права на податковий кредит.

Пунктом 7.5 ст.7 Закону передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першою з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

В судовому засіданні встановлено, що вантажно-митні декларації за №206000004/8/000242 та №206000004/8/000243 від 07.05.2008 року, за №206000004/8/000663 та №206000004/8/000664 від 27.06.2088 року і податкові накладні за №211 від 09.04.2008 року, за №№303, 302, 0000050 від 28.05.2008 року, за №№ G837202489, 380/260400 від 31.05.2008 року, за №/5 від 15.05.2008 року, за №2743 від 27.06.2008 року, за № від 21.06.2008 року, за №236 від 10.06.2008 року, за №317 від 06.06.2008 року, за №00000577 від 03.06.2008 року, G837904897 від 30.06.2008 року, видані ОСОБА_3 контрагентами за придбані товари, оформленні з дотримання вимог чинного законодавства.

Однак при проведені перевірки податковим органом взято до уваги тільки податкові декларації по податку на додану вартість за червень, липень 2008 року, що підтверджується вищезгаданим актом перевірки та не заперечується і представником відповідача.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що ПП ОСОБА_3 неправомірно включив до складу податкового кредиту суми ПДВ відповідно до вантажно-митної декларації тому, що не використовував придбані транспортні засоби в господарські діяльності, оскільки згідно листа Калуського ВРЕВ при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області всі транспортні засоби зареєстровані за позивачем як фізичною особою, а не приватним підприємцем, виходячи з нижчевикладеного.

Згідно встановлених судом обставин ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва № 65930756 з 16.01.2004 зареєстрований як платник податку на додану вартість, про що свідчить згадане свідоцтво, видане ДПІ в м.Івано-Франківську на бланку НБ №162731. При ввезенні транспортних засобів на територію України у вантажно-митних деклараціях по кожному такому засобу одержувачем зазначено ОСОБА_3, як приватного підприємця. Крім того позивач зареєстрований Івано-Франківською митницею як субєкт зовнішньо-економічної діяльності, про що свідчить облікова картка за №20600/3/2004/001348.

Відповідно до п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1388 від 07.09.1998 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. З огляду на те, що ПП ОСОБА_3 не має статусу юридичної особи, то транспортні засоби згідно вищевказаного Порядку повинні реєструватися за позивачем як фізичною особою, незалежно від того чи займався останній підприємницькою діяльністю чи ні.

Крім того як вбачається з наявних у матеріалах справи копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів останні зареєстровані за ПП ОСОБА_3

Щодо податкових накладних, виданих позивачу за придбані запчастини, то сам факт їх видачі контрагентом позивача вже свідчить про те, що дані операції проводилися між двома особами - платниками ПДВ. Суд приймає до уваги і те, що вказаний у податкових накладних номер свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ (покупця) повністю відповідає вищевказаному свідоцтву № 65930756, яке видане ОСОБА_3 оДПІ.

Посилання відповідача на відсутність у позивача наміру використання вищезгаданих транспортних засобів у своїй господарській діяльності спростовується і наявною у матеріалах справи ліцензією серії АВ за №337014 виданої 08.06.2007 року відповідно до якої основним видом господарської діяльності позивача є надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі). Реальність використання тягачів DAF FТ XF 105 410 ДНЗ АТ 6377 АО, АТ 6277 АО в господарській діяльності позивача підтверджується також і ліцензійними картками за №№ 312161, 312160 згідно яких дані транспортні засоби призначені для надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі). Факт придбання запчастин саме для ремонту транспортних засобів, належних позивачу, підтверджується тим, що запчастини призначені для ремонту вантажних транспортних засобів позивача, які використовуються у його власній господарській діяльності, і в будь-якому випадку беруть участь в подальшому наданні послуг з вантажних перевезень, оскільки є складовими частинами цих транспортних засобів.

Тому враховуючи вищевикладене та беручи до уваги наявність вантажно-митних декларацій, податкових накладних та ліцензії, зміст укладених контрактів та свідоцтва про державну реєстрацію транспортних засобів, суд приходить до висновку, що транспортні засоби та придбані запчастини до них використовувалися ПП ОСОБА_3 у власній господарській діяльності.

З огляду на дані обставини, посилання відповідача на відсутність у позивача наміру використання вищезгаданих послуг у своїй господарській діяльності суд до уваги не приймає, як необґрунтовані. Суд вважає доказаною ту обставину, що ні для власних потреб, ні з іншою метою, окрім як для одержання доходу, ОСОБА_3, який є приватним підприємцем, що надає послуги з перевезення вантажів, придбання вантажних транспортних засобів та запчастин до них здійснювати не міг.

Суми ПДВ сплачені у звітному періоді, і дана обставина підтверджується як у самому акті перевірки та і поясненнями сторін.

Суми податкового кредиту та відповідно сума бюджетного відшкодування позивачем сформована правильно, оскільки платник податку виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАСУ обовязок доказування у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якщо останні заперечують проти позову, покладається на відповідача. Однак в порушення даної норми наявність наміру позивача щодо використання придбаних транспортних засобів та запчастин до них в іншій ніж господарській діяльності або неможливість використання вищевказаного майна при здійсненні підприємницької діяльності податковим органом суду не доведено.

Враховуючи наведене суд вважає, що оскільки до акту перевірки включені припущення податкового органу, що не відповідають встановленим на підставі достовірних доказів фактичним обставинам справи, то ДПІ при проведенні перевірки та оформленні її результатів було допущено порушення Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства субєктами підприємницької діяльності фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України за №326 від 11.06.2004 року та зареєстрованого в МЮУ 30.06.2004 року за №803/9402. Так згідно п.п.4 п.2 вказаного Порядку відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також субєктивних припущень посадовими особами, що здійснюють перевірку, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій платника податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи, не допускається.

Враховуючи все вищенаведене суд вважає, що органами ДПІ оскаржувані рішення прийняті необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, і безпідставно зменшено суму бюджетного відшкодування по ПДВ.

За таких обставин позов є підставним та підлягає до задоволення.

Одночасно при вирішенні питання щодо задоволення позову, суд приходить до переконання про необхідність виходу за межі позовних вимог в порядку ч.2 ст. 11 КАСУ. Так з урахуванням приписів п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України, оскаржувані податкові повідомлення-рішення слід не тільки скасувати, але і визнати недійсними у відповідності до положень п.1 ч.2 ст.162 КАС У країни.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує документально підтверджені судові витрати у розмірі 3,40 грн. з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, пп.7.4.1 п.7.4, п.7.5 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість», керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.1 ст.94, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення-рішення за №/0 від 06.12.2010 та за №/0 від 06.12.2010.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 3,40 грн. судових витрат.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги, якщо таку заяву чи скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі виготовлена 17.01.2011 року.

Суддя Гундяк В.Д.