Справа № 826/12552/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 серпня 2015 року 15:07 № 826/12552/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Савчук Г.П., розглянувши адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"
до Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України
про скасування постанови від 11.06.2015 №380199

за участю представників сторін:

від позивача: Ярмак М.М.

від відповідача: Васильчук М.М., Блонський О.Ю.

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 04.08.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (надалі - Відповідач) про визнання протиправною Постанову Одеського прикордонного загону № 380199 від 11.06.2015 року «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень» про накладення штрафу 9500 гривень на ПрАТ «Авіакомпанію «Міжнародні Авіалінії України» та її скасувати.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Постанова Одеського прикордонного загону «Про правопорушення, пов'язане з відповідальністю перевізника під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» є суб'єктивною та такою, що ґрунтується на надуманих та штучно створених обставинах, вчинена у порушення вимог Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначає, що незважаючи на наявність положень міжнародних нормативно- правових актів про покладення зобов'язання на перевізників приймати заходи щодо перевірки наявності у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту та права перевізника відмовити у перевезенні пасажиру, у якого відсутні такі документи, в даному випадку ПрАТ „Авіакомпанією „МАУ" не було прийнято необхідних заходів щодо перевірки наявності у громадянки Таїланду ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, документів (візи) необхідних для в'їзду в Україну та не використано право на відмову у перевезенні пасажира, а отже, спірна Постанова винесена у відповідності до законодавства.

У судовому засіданні представники Відповідача проти позовних вимог заперечували в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2015 року рейсом AUI-580 сполученням «Домодєдово (Москва) - Одеса», ПрАТ «Авіакомпанією «Міжнародні Авіалінії України» було перевезено через державний кордон України в міжнародний пункт пропуску для повітряного сполучення «Одеса» (м. Одеса) - громадянку Таїланду ОСОБА_1 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1

Співробітниками Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України 01.06.2015 року складено Протокол №380199, в якому встановлено, що громадянку Таїланду ОСОБА_1 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, яка під час проходження паспортного контролю пред'явила посадовим особам Державної прикордонної служби України закордонний паспорт громадянина Таїланду серії НОМЕР_1, в якому була відсутня віза України.

Також, співробітниками Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України подано Рапорти від 01.06.2015 р., в яких зазначено, що громадянка Таїланду ОСОБА_1 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, яка під час проходження паспортного контролю пред'явила посадовим особам Державної прикордонної служби України закордонний паспорт громадянина Таїланду серії НОМЕР_1, в якому була відсутня віза України.

На підставі Протокол від 01.06.2015 року №380199, рапортів, Начальником Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України 11.06.2015 року винесено постанову № 380199 про правопорушення, пов'язане зі здійснення перевізником міжнародних пасажирських перевезень, якою до Позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 9 500 грн.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про не обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 року № 661-IV (надалі Закон № 661-IV), на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду, а також здійснення фіксації біометричних даних іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI(надалі - Закон № 3773-VI), визначається, що іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно ст. 98 та ч. 12 ст.100 Повітряного кодексу України, визначається обов'язок авіаперевізника перевірити у пасажира перед початком перевезення наявність документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту.

Закон України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" від 10.01.2002року № 2920-III (далі - Закон), відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону № 2920-III, підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення. Справи про правопорушення, передбачені статтею 1 цього Закону, розглядають відповідні органи охорони державного кордону України. Від імені органів охорони державного кордону України розглядати справи про правопорушення та накладати штрафи мають право начальники органів охорони державного кордону України та їх заступники.

Згідно ст. 3 Закону № 2920-III, посадовою особою відповідного органу охорони державного кордону України, яка виконує функції із здійснення прикордонного контролю, про вчинення правопорушення складається протокол. У протоколі зазначаються: дата і місце його складення; прізвище, ім'я, по батькові, посада особи, яка склала протокол; назва перевізника, його юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце реєстрації; прізвище, ім'я, по батькові особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника, у присутності якого складено протокол; прізвище, ім'я, по батькові свідків (за наявності); дата і місце вчинення правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка керує транспортним засобом, або представником перевізника, у присутності якого складено протокол про правопорушення, а за наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Особа, яка керує транспортним засобом, або представник перевізника має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання. Протокол складається у двох примірниках. Перший примірник разом з іншими документами, що стосуються справи, надсилається протягом трьох робочих днів з дня вчинення правопорушення посадовій особі, уповноваженій накладати штраф. Другий примірник вручається особі, яка керує транспортним засобом, або представнику перевізника під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується Позивачем, що 01 червня 2015 року рейсом AUI-580 сполученням «Домодєдово (Москва) - Одеса», ПрАТ «Авіакомпанією «Міжнародні Авіалінії України» було перевезено через державний кордон України в міжнародний пункт пропуску для повітряного сполучення «Одеса» (м. Одеса) - громадянку Таїланду ОСОБА_1 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, яка під час проходження паспортного контролю пред'явила посадовим особам Державної прикордонної служби України закордонний паспорт громадянина Таїланду серії НОМЕР_1, в якому була відсутня віза України.

Позивач в позовній заяві зазначає, що громадянка Таїланду ОСОБА_1 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1 слідувала транзитом з Москви через Одесу до Стамбулу, що у відповідності до процедури обслуговування пасажирів авіакомпанії МАУ, враховуючи те, що пасажирка слідувала маршрутом, який передбачав пересадку на інший рейс, то під час реєстрації у початковому пункті відправлення (Москва), хендлінговий агент авіакомпанії МАУ зареєстрував багаж пасажирки до кінцевого пункту призначення (Стамбул). Також пасажирка отримала посадковий талон не тільки на рейс РS 580, але й на рейс РS 717, у зв'язку із чим була відсутня будь-яка необхідність покидати транзитну зону Міжнародного аеропорту Одеса, як для отримання багажу, так і для послідуючої реєстрації на наступний рейс, а також повторного перетинання державного кордону України, для чого, у відповідності до чинного законодавства, вимагається наявність транзитної візи.

Судом досліджено матеріали справи та вважає, що в даному випадку доводи Позивача є помилковими з наступних підстав.

У відповідності до ст. 9 Закону № 3773-VI, Іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з п. 1 Правил оформлення віз для в'їзду в Україну, транзитного проїзду через її територію, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. №567 (надалі - Правила № 567), ці Правила регулюють процедуру оформлення іноземцям та особам без громадянства віз для в'їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, зберігання та надсилання бланків візових етикеток до уповноважених органів, знищення бланків візових етикеток, а також оформлення документа, що дає право на перетинання державного кордону в межах місцевого прикордонного руху.

У відповідності до абз. 2 п. 2 та п. 11 Правил № 567, терміни, що вживаються у цих Правилах, мають таке значення віза - наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі дозвіл, необхідний для в'їзду або для транзитного проїзду через територію України протягом відповідного строку. Візи залежно від мети поїздки поділяються на такі типи, що позначаються літерним та цифровим кодом (літерами латинського алфавіту - в машинозчитуваній зоні): 1) транзитна віза (позначається літерою B, у машинозчитуваній зоні - VB). Оформляється іноземцям та особам без громадянства у разі транзитного проїзду через територію України до третьої держави, а також здійснення транзитного перевезення вантажів і пасажирів автомобільним транспортом. Транзитна віза оформляється як разова, дво- та багаторазова на період, зазначений у документах, що є підставою для оформлення такої візи, але не більш як на один рік, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. При цьому строк перебування на території України під час кожного транзитного проїзду через її територію не повинен перевищувати п'яти діб. Підставами для оформлення транзитної візи є один з таких документів: документ, що підтверджує транзитний характер поїздки (віза до третьої держави (у разі потреби), проїзний квиток тощо); документ, що підтверджує транзитний характер перевезень вантажів і пасажирів автомобільним транспортом; ліцензія на здійснення міжнародних перевезень, видана відповідним компетентним органом держави перебування.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що підставою для в'їзду на територію України іноземців або осіб без громадянства є паспортний документ та одержана у встановленому порядку віза, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Судом не береться до уваги посилання Позивача, що у зв'язку з отриманням посадкового талону громадянкою Таїланду ОСОБА_1 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1 за маршрутом Стамбул (Туреччина) - Київ, Київ - Москва (Росія), Домодедово - Одеса, Одеса - Стамбул, у неї була відсутня будь-яка необхідність покидати транзитну зону Міжнародного аеропорту Одеса для послідуючої реєстрації на наступний рейс, а також повторного перетинання державного кордону України є помилковим, так як: в Міжнародному аеропорту Одеса зони або залу для розміщення транзитних пасажирів не передбачено та не визначено; у зв'язку з відсутністю зони або залу для розміщення транзитних пасажирів посадові особи відділу прикордонної служби Одеса - Аеропорт Одеського прикордонного загону, які виконували функції із здійснення прикордонного контролю діяли виключно в порядку визначеному главою 3 розділу IV Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів у пункті пропуску через державний кордон України для міжнародного повітряного сполучення "Одеса", а саме: згідно з статтею 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", якою визначено перелік документів необхідний для в'їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства, що в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців - громадян держав, які можуть в'їжджати в Україну без візи відповідно до законодавства України чи міжнародного договору України, - за паспортним документом або іншим документом, якщо це передбачено міжнародним договором України (міжнародний договір між Україною та Австралією про взаємні безвізові поїздки не укладався).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про прикордонний контроль" дозвіл на перетинання державного кордону надається іноземцю та особі без громадянства у разі в'їзду в Україну за наявністю в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України.

Як вже було встановлено Судом, що 01.06.2015р. о 00.40 громадянка Таїланду ОСОБА_1 прибула для проходження прикордонного контролю в міжнародному пункті пропуску для повітряного сполучення «Одеса» без візи України, то їй Відповідачем у відповідності до законодавства - відмовлено в перетинанні державного кордону України.

У відповідності до ч.5 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль», у разі якщо іноземці, яким відмовлено в перетинанні державного кордону при в'їзді в Україну, були привезені в пункт пропуску через державний кордон перевізником, уповноважена службова особою підрозділу охорони державного кордону: 1) наказує перевізникові вивезти іноземця в державу, з якої його привезено, або в державу, яка видала паспортний документ, або знайти інший спосіб вивезення зазначеної особи за межі території України; 2) до подальшого вивезення іноземців, яким було відмовлено у перетинанні державного кордону при в'їзді в Україну, вживає заходів щодо запобігання їх незаконному перетинанню державного кордону. Аналогічна норма ч.2 ст. 1 ЗУ «Про відповідальність перевізників», зобов'язує перевізника виконати вказаний наказ уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону.

Так на виконання вищезазначених норм права, уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону 01 червня 2015 року було наказано перевізникові - ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», вивезти громадянку Таїланду за межі території України, що підтверджується актом повернення пасажира від 01.06.2015р, оскільки Україна для громадянки Таїланду не була кінцевою країною поїздки та в неї був квиток для прямування до Стамбулу, з метою сприяння діяльності українському авіаперевізнику, в акті про повернення громадянки Таїланду було дано вказівку представнику перевізника (Позивачу) відправити зазначену особу до Стамбулу 01.06.2015р. о 10.45, авіарейсом AUI-717 «Одеса - Стамбул». 01 червня 2015 року громадянка Таїланду авіарейсом ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» вибула до Стамбулу.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що службова особа Одеського прикордонного загону діяла в межах чинного законодавства України та наданих повноважень.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень", обов'язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту покладено на підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичних осіб - підприємців, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Повітряного кодексу України авіаційний перевізник (авіаперевізник) - суб'єкт господарювання, що надає послуги з перевезення пасажирів, вантажу, пошти повітряним транспортом.

Крім того, згідно п. 4 Правил № 735, авіаційний перевізник (далі - перевізник ) - суб'єкт господарювання, який надає послуги з перевезення пасажирів, вантажу повітряним транспортом: у випадку українського перевізника - на підставі ліцензії, а також сертифіката експлуатанта, виданого уповноваженим органом з питань цивільної авіації України; або у випадку іноземного авіаперевізника - на підставі відповідного документа компетентного органу іншої країни, який відповідає положенням міжнародних договорів, що є обов'язковими для України.

При цьому, цим же пунктом зазначених Правил визначено, що авіаційний перевізник, що провадить діяльність, - перевізник, який виконує або має намір виконувати рейс за договором з пасажиром або за дорученням іншої особи, юридичної або фізичної, яка має контракт з цим пасажиром, перевозить або бере на себе зобов'язання перевезти пасажира та/або його багаж згідно з квитком, а також бере на себе зобов'язання надати всі інші послуги, що пов'язані з таким перевезенням, незалежно від того, чи є ця юридична або фізична особа фактичним перевізником або перевізником за договором. Термін "перевізник" включає агентів, працівників, представників і підрядників перевізника, якщо цими Правилами не передбачено інше.

З аналізу наведених вище норм права, Суд приходить до висновку, що поняттям перевізник охоплюється як авіаційний перевізник, так і авіаційний перевізник, що провадить діяльність з перевезення пасажирів, а відтак, належить до кола суб'єктів, які несуть відповідальність згідно ч. 1 ст. 1 Закону у випадку невиконання встановленого цією ж статтею Закону обов'язку щодо перевірки документів пасажирів.

За таких обставин, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які надають право в'їзду в Україну громадянці Таїланду ОСОБА_1 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, беручи до уваги, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про прикордонний контроль" дозвіл на перетинання державного кордону надається іноземцю та особі без громадянства у разі в'їзду в Україну за наявністю в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України, а також положення Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", суд приходить до висновку, що перевізник - ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" перед початком міжнародного пасажирського перевезення повинен був перевірити наявність у пасажирки документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме, наданих Відповідачем матеріалів, протягом періоду вересня 2014 року по червень 2015 року у Позивача були наявні неодноразові порушення за перевезення пасажирів у яких була відсутня віза України, що не давало право даним пасажирам на право перетину державного кордону України, що підтверджується копіями Постанов про правопорушення, пов'язані зі здійсненням міжнародних пасажирських перевезень.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Відповідачем у відповідності до законодавства прийнято Постанову № 380199 від 11.06.2015 року «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень» про накладення штрафу 9500 гривень на ПрАТ «Авіакомпанію «Міжнародні Авіалінії України», а отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук