Справа № 163/1747/15-а
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/1747/15-а
Провадження № 2-а/163/41/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

при секретарях: Горпинко К.О., Голядинець О.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Демедюка М.В.,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про визнання рішення незаконним, його скасування та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

17 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом до Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, який мотивував тим, що 04.03.2015 року він подав заяву відповідачу, у якій просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що по АДРЕСА_1 площею 0,15 га., однак рішенням Головненської селищної ради від 07.07.2015 року за №37/9 йому було відмовлено, а дозвіл на розробку проекту землеустрою за вищевказаними цільовим призначенням та адресою місцезнаходження земельної ділянки надано громадянці ОСОБА_4 Вважає таке рішення відповідача в частині відмови йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою незаконним, таким, що суперечить вимогам ч.7 ст.118 ЗК України, оскільки у своєму рішенні відповідач не навів жодної із підстав такої відмови, перелік яких, згідно вказаної норми ЗК України, є вичерпним. Просив визнати незаконним та скасувати рішення Головненської селищної ради в частині відмови йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 площею 0,15 га. (пункт 4 рішення); зобов'язати відповідача на першій черговій сесії розглянути його заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням, адресою, площею, та надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки.

Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та додатково пояснив, що у 2005 році рішенням Головненської селищної ради йому уже надавався дозвіл на будівництво житлового будинку на спірній земельній ділянці, однак у зв'язку з поїздками на заробітки відразу будівництво не розпочинав та проектну документацію на земельну ділянку не виготовляв. У 2007-2008 р.р. вирішив розпочати забудову земельної ділянки, однак селищний землевпорядник не радив йому цього робити, оскільки прокуратурою на той час проводилась перевірка законності виділення земельних ділянок на підставі даного розпорядження. У 2010 році у землевпорядника він з'ясовував питання щодо можливості розпочати будівництво, на що останній запевнив його, що виділені земельні ділянки будуть передані їх попереднім власникам та він може спокійно збирати матеріал для будівництва. Після того, як розширили межі Головненської селищної ради, землевпорядник повідомив, що він може подавати заяву на дану земельну ділянку, що він й зробив, та орієнтовно півроку тому, на спірну територію уже завіз щебінь для будівництва. Вважає, що відповідачем незаконно відмовлено йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, у зв'язку із чим просив позов задовольнити.

Представник позивача підтримала позицію свого довірителя та пояснила, що на сьогоднішній день рішення Головненської селищної ради від 27.12.2005 року №50 та розпорядження Любомльської районної державної адміністрації від 04.04.2006 року №109 про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та надання дозволу на будівництво житлового будинку, господарськихбудівель та споруд не скасовані, вони стосувалися саме спірної на даний час земельної ділянки, а тому позивач має переважне право на її отримання, оскільки про це клопотав, починаючи з 2005 року. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - голова Головненської селищної ради в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що рішення Головненської селищної ради від 27.12.2005 року №50 та розпорядження Любомльської районної державної адміністрації від 04.04.2006 року №109, на які посилається сторона позивача, відповідно до норм чинного на той час Земельного Кодексу України, автоматично втратили чинність, оскільки позивач упродовж одного року від дня їх винесення не виготовив необхідну проектну документацію. У грудні 2014 року були розширені межі Головненської селищної ради та з цього часу спірна земельна ділянка уже відносилась до відання селищної ради. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в один день - 03.02.2015 року звернулись з заявами про надання їм дозволу на розробку проектної документації на спірну земельну ділянку. Їх заяви були розглянуті лише на сесії селищної ради 07.07.2015 року, оскільки на попередніх трьох сесіях не було кворуму депутатів, в тому числі з причин конфлікту інтересів депутатів, який пов'язаний з родинними зв'язками з заявницею ОСОБА_4 Про причини не- розгляду поданих заяв у визначені строки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 офіційно повідомлялися. На сесії ради батько позивача надавав будівельний паспорт, однак до уваги він прийнятий не був, оскільки для того щоб отримати дозвіл на будівництво необхідно до заяви додати документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Крім цього, зауважив, що вищеназваними рішенням селищної ради та розпорядженням Любомльської РДА дозвіл на будівництво також надавався брату позивача - ОСОБА_5, якому у 2008 році був затверджений проект землеустрою, тому вважає причини невиготовлення аналогічної документації зі сторони позивача надуманими. При прийнятті рішення від 07.07.2015 року по спірній земельній ділянці депутати селищної ради керувалися людським фактором та більшістю прийняли його на користь ОСОБА_4 При цьому позивачу пропонували іншу земельну ділянку, однак від цього він відмовився. Вважає, що прийняте селищною радою рішення є законним та просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона з чоловіком мають двоє дітей, вирішили будувати будинок, у зв'язку із чим вона звернулась до селищної ради з заявою на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку обрали саме по вул.Масловецька, 15, оскільки вона знаходиться неподалік від місця проживання її батьків. Після того, як на сесії селищної ради її заява була задоволена, вона уклала договір на виготовлення проектної документації на земельну ділянку, яка на даний час виготовляється. Крім цього, зазначила, що для будівництва вони також уже придбали необхідний матеріал.

Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом у справі встановлені наступні фактичні обставини.

Згідно повідомлення відділу Держземагенства у Любомльському районі Волинської області від 03.08.2015 року за №311-0.5-1671/2-15, позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4 правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не скористалися, про що вказує відсутність даних архіву відділу Держземагенства (а.с.32).

03 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4, кожен зокрема, звернулись до Головненської селищної ради Любомльського району з заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, площею 0,15 га. (а.с.6, 14).

Отже, як позивач ОСОБА_1, так і третя особа ОСОБА_4 подали заяви, у яких висловили бажання отримати одну і ту ж саму земельну ділянку.

З пояснень представника відповідача, судом встановлено, що заяви позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_4 у місячний термін, як це визначено ч.7 ст.118 ЗК України, на трьох чергових сесіях Головненської селищної ради розглянуті не були, у зв'язку з відсутністю необхідного кворуму депутатів, так як мав місце конфлікт інтересів, а були розглянуті лише 07.07.2015 року (а.с.13).

За результатами розгляду заяв вказаних громадян - позивача та третьої особи по справі, Головненська селищна рада 07.07.2015 року прийняла рішення за №37/9, яким дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 га, із земель не наданих у власність та користування іншим особам в АДРЕСА_1, надано громадянці ОСОБА_4. Пунктом 4 цього ж рішення, в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1, ОСОБА_1 - відмовлено (а.с.5).

Згідно пояснень представника відповідача, при прийнятті рішення по спірній земельній ділянці депутати керувалися людським фактором та більшістю прийняли його на користь ОСОБА_4

З виписки з протоколу №37 від 07.07.2015 року сесії шостого скликання депутатів Головненської селищної ради встановлено, що заявники: позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4 присутніми на сесії під час розгляду поданих ними заяв не були, однак присутніми були: батько ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_4, які навели аналогічні причини надання заявникам земельної ділянки для будівництва, а саме, кожна сім'я має по двоє дітей та кожна з них проживає з батьками одного з подружжя. За результатами голосування депутати надали перевагу ОСОБА_4, проголосувавши на її користь: «за» - 11 голосів, «проти» - 0 голосів, "утрималось" - 0, «не голосувало» - 1. При цьому, як вбачається зі змісту виписки з вказаного протоколу сесії селищної ради будь-якої підстави у наданні переваги ОСОБА_4 чи відмови ОСОБА_1 депутатами наведено не було, як і не зазначено в прийнятому рішенні (а.с.34-36).

Третьою особою ОСОБА_4 на підставі рішення Головненської селищної ради від 07.07.2015 року №37/9 розпочато виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1, про що свідчать укладені останньою відповідні договори від 08.07.2015 року за №35 та №78 з приватним підприємством «Любомльземпроект» (а.с.38-43).

Крім цього, судом також встановлено, що рішенням Головненської селищної ради від 27.12.2005 року №50 позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд в селищі Головне по вул.Масловецька (ділянка №7), а розпорядженням Любомльської районної державної адміністрації від 04.04.2006 року №109 - надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд за межами смт.Головне Головненської селищної ради (а.с.16).

Доводи позивача про те, що розробку проекту землеустрою на виконання вищенаведеного розпорядження Любомльської райдержадміністрації від 04.04.2006 року №109 він не здійснював з мотивів проведення прокурорської перевірки на предмет законності виділення земельних ділянок згідно вказаного розпорядження РДА на увагу суду не заслуговують, оскільки цим же розпорядженням дозвіл на розробку проекту землеустрою надавався й іншим громадянам: ОСОБА_6 та ОСОБА_5, яким розпорядженнями Любомльської райдержадміністрації від 18.06.2007 року №190 та від 12.11.2007 року №331, відповідно, були затверджені розроблені останніми проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд із земель ненаданих у власність та користування Головненської селищної ради (а.с55-58).

Крім цього, позивач та його представник стверджують, що спірна земельна ділянка, яка знаходиться в АДРЕСА_1, - це одна і та ж сама земельна ділянка, з приводу якої виносились вищевказані рішення від 27.12.2005 року №50 та розпорядження від 04.04.2006 року №109.

Однак, такі твердження не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, оскільки, як слідує з повідомлення Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області від 05.08.2015 року №46/2.1, предметами рішень Головненської селищної ради Любомльського району від 27.12.2005 року №50 (земельна ділянка в смт.Головне, вул.Масловецька (ділянка №7)) та від 07.07.2015 року №37/9 (земельна ділянка в АДРЕСА_1) були різні земельні ділянки. Земельна ділянка, що по вул.Масловецька, якій рішенням сесії Головненської селищної ради від 12.08.2005 року було присвоєно №7, на даний час, знаходиться за адресою: смт.Головне, вул.Масловецька, 17, що також підтверджується викопіюванням з містобудівної документації від 12.08.2005 року. При цьому, на зазначену земельну ділянку, що по АДРЕСА_2 рішенням Головненської селищної ради від 03.03.2015 року №34/12 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_5 (а.с.51-52).

Аналізуючи встановлені фактичні обставини на предмет законності прийнятого відповідачем рішення у розрізі з чинними на день виникнення спірних правовідносин нормами земельного законодавства, суд виходить з наступного.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно із п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання з регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1, 2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідна рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, законодавством чітко передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Однак, а ні в оскаржуваному рішенні Головненської селищної ради від 07.07.2015 року №37/9, а ні в самому протоколі засідання сесії селищної ради від 07.07.2015 року №37 не зазначено з яких саме підстав позивачу було відмовленоу наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, площею 0,15 га.

Таким чином, відмова у надані позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, викладена у пункті 4 оскаржуваного рішення, не ґрунтується на підставах, передбачених законом, яких, в силу ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування зобов'язаний дотримуватись, що має своїм наслідком протиправність цієї відмови та відповідного рішення в цій частині, у зв'язку із чим пункт 4 оскаржуваного рішення Головненської селищної ради підлягає скасуванню, як протиправний.

Разом з тим, не підлягають задоволенню заявлені вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 площею 0,15 га, оскільки, як уже було вказано вище, питання з регулювання земельних відносин вирішуються відповідно до закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Отже, оскільки зазначене питання віднесене до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, тому суд не може переймати його функції та зобов'язувати відповідача приймати конкретні рішення з приводу реалізації громадянами своїх земельних прав.

Одночасно з викладеним, необхідно зазначити, що Верховним Судом України у рішеннях від 11.11.2014 у справі № 21-493а14 та від 09.12.2014 у справі № 21-308а14 (із посиланням на положення статей 2 та 5 Земельного кодексу України) зазначено, що орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин та при розпорядженні земельними ділянками комунальної власності є вільним у виборі суб'єкта щодо надання земельної ділянки; позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, у спірних правовідносинах, які мають місце у даній справі, суд вважає за можливе відступити від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у зазначених постановах щодо вільного вибору місцевою радою суб'єкта надання земельної ділянки, що передбачено ст.244-2 КАС України, з наступних підстав.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 10, статті 25, пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Системний аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування» (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить про те, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема, нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 року №10-рп/2010, положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Визнання протиправними та скасування (визнання незаконними - в редакції статті 16 Цивільного кодексу України) рішень органів місцевого самоврядування є окремим способом захисту цивільних прав та інтересів, порушених зазначеними органами під час реалізації ними своїх повноважень. Наведення цього способу захисту в Цивільному кодексі України свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень можуть не лише призводити до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, але й порушувати цивільні права особи, що виникли з інших підстав. Водночас, це не впливає на визначення судової юрисдикції спору, оскільки вона визначається виключно процесуальним законодавством, в даному випадку - статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Кодекс адміністративного судочинства України відносить спір до публічно-правового та, відповідно, підсудного адміністративним судам, виходячи з природи дій суб'єкта владних повноважень, який повинен здійснювати у спірних правовідносинах владні управлінські функції. Реалізація у цих правовідносинах суб'єктивних прав фізичних і юридичних осіб, що передбачені нормами приватного права, не переводить такий спір у категорію приватноправового.

Положеннями статей 118, 123, 124 Земельного кодексу України, якими врегульовано порядок передачі у власність, в користування та в оренду земельних ділянок державної та комунальної власності, встановлено виключні підстави для відмови у наданні земельних ділянок, а у відносинах розпорядження землями державної та комунальної власності органи влади та місцевого самоврядування діють відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, а саме: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поміж цього, позивач у закладеному позові не ставить питання законності рішення відповідача в частині надання третій особі ОСОБА_4 дозволу на виготовлення документації, наявності чи відсутності в останньої переваг на отримання земельної ділянки, що у такому випадку могло б свідчити про наявність цивільних правовідносин та підлягало б вирішенню з участю останньої у статусі відповідача.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача в спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єктів владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що спірні правовідносини між сторонами мають публічно-правовий характер.

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Враховуючи зміст позовних вимог і вирішення їх по суті спору, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в сумі 73,08 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 11, ч.1 ст.94, ст.122, ст.ст. 158-163, 167 КАС України, ст.19 Конституції України, ст.ст.24, 26, 34, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 118 ЗК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт четвертий рішення Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області від 07 липня 2015 року №37/9 щодо відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1.

Зобов'язати Головненську селищну раду Любомльського району Волинської області розглянути на першій черговій сесії питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1, площею 0,15 га.

Стягнути з Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області в користь ОСОБА_173 (сімдесят три) гривні 08 копійок сплаченого останнім судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.08. 2015 року.

Головуюча: суддя А.Л. Гайдук