Справа № 219/5359/2013-а
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2013-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/5359/2013-а
2-а/219/241/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2013 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.

при секретарі судового засідання Івашко К.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради про визнання дій неправомірними, стягнення суми недоотриманої компенсації на оздоровлення за 2012 рік , -

в с т а н о в и в:

19 червня 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради про визнання дій неправомірними, стягнення суми недоотриманої компенсації на оздоровлення за 2012 рік, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС встановлено першу категорію, інвалідність 2-ої групи, та він має право на отримання щорічної грошової допомоги у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, що передбачено ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У зв'язку з тим, що нарахування вказаної разової щорічної грошової допомоги здійснювалось Управлінням праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради в меншому розмірі, ніж передбачено ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, за 2012 року нараховані та виплачені 120 грн., просив визнати неправомірними дії відповідача щодо не донарахування та невиплати разової допомоги на оздоровлення за 2012 рік, та стягнути з відповідача допомогу на оздоровлення в сумі 5 370,00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради надав заперечення проти позову, вказавши, що рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначено право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, на основі і на виконання Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік. Позивачу нарахована допомога на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі 120 грн. для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, 2-ої групи інвалідності. Вважає, що управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради діяло виключно в межах діючого законодавства України. На цій підставі просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши надані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 041810 та згідно з ч.3 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для звільнення від її доказування (арк.с.6). Позивач має інвалідність 2-ої групи , що підтверджується посвідченням серія Б №010894 (а. с. 6).

Відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р., позивач користується правами та пільгами, передбаченими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради , відповідачем йому нарахована та виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2012р. у сумі 120,00грн. , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 (а. с. 8).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правовий статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796). Розділом 8 цього Закону встановлені пенсії і компенсації, які виплачуються особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій.

Так, Законом України від 06.06.1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ч.4 ст.48 зазначеного Закону була викладена в новій редакції, за якою інвалідам 2-ої групи щорічна допомога на оздоровлення повинна виплачуватися в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був викладений в новій редакції, за яким щорічна допомога на оздоровлення повинна була виплачуватися в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

За рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зазначені зміни, внесені Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнанні неконституційними.

Тому слід визнати, що на сьогоднішній день та момент виникнення спірних відносин сторін даної адміністративної справи діє нормативне положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», закріплене в ст.48 цього Закону, за яким учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії , 2-ої групи інвалідності, щорічна допомога на оздоровлення повинна виплачуватися в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Позивач ОСОБА_1, як учасник ліквідації наслідків на аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, 2-ої групи інвалідності, відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має право на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати.

Щодо посилань відповідача на те, що рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 визначено право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України на основі і на виконання Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік, суд зазначає наступне, що відповідно до ч.3 "Прикінцевих положень" Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік" встановлено, що у 2012 році положення ст. 48 Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік згідно з Законом України від 22.12.2011р. №4282-У..

У 2012 році Кабінетом Міністрів України окремої постанови щодо визначення розмірів допомоги на оздоровлення, не приймалося. Посилання відповідача на те, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення повинна здійснюватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 є необґрунтованими, оскільки вона не відповідає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Відповідно до ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Стаття 71 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка має назву "Особливості внесення змін до цього Закону" визначає, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Виходячи з системного аналізу наведених положень нормативно-правових актів, що регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що на теперішній час при вирішенні спорів вказаної категорії за 2012 рік, слід застосовувати розміри заробітних плат, які були встановлені Законами України про Державний бюджет на цей рік, оскільки обмежень щодо розмірів виплат, передбачених ст. 48 Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не було. А відтак призначення і виплата допомоги на оздоровлення повинна була здійснюватися виходячи з її розміру, що становить по Закону, зокрема для інвалідів 2-ої групи - п'ять мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати,

які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" звернув увагу на те, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно із положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу

Таким чином, відповідач, нараховуючи позивачу допомогу на оздоровлення за 2012 рік в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12.07.2005 року № 562, діяв неправомірно та з порушенням вимог законодавства.

Позивач про порушене право дізнався 07.06.2013р. з листа УПСЗН Артемівської міської Ради за №08/1939-4 від 07.06.2013р. про те, що щорічна допомога на оздоровлення за 2012рік виплачена йому у сумі 120,00 грн. Враховуючи, що позивач звернувся до суду 19.06.2013 року, тому суд вважає, що ним не пропущено строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

У зв'язку з цим, дії відповідача щодо нарахування та невиплати позивачу допомоги на оздоровлення за 2012 рік у розмірі 120 грн. є неправомірними, і з відповідача слід стягнути на користь позивача допомогу на оздоровлення за 2012 рік в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням отриманих сум, що становить 5 370,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 09.01.2013 року « Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення субєктом владних повноважень» встановити судовий контроль за виконанням рішення субєктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобовязання надати звіт про виконання судового рішення. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради в десятиденний строк з дня набрання постановою законної сили надати до суду звіт про виконання судового рішення в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення в сумі 5 370,00 грн. за 2012 рік.

Керуючись статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 2, 11, 17, 18, 87, 94, 99, 158-163 КАС України, -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради про визнання дій неправомірними, стягнення суми недоотриманої компенсації на оздоровлення за 2012 рік - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2012 рік у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради за рахунок Державного бюджету України допомогу на оздоровлення за 2012 рік на користь ОСОБА_1 в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням фактично отриманої суми 120 грн., а саме в сумі 5 370,00 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л. В.Шевченко