Справа № 806/5158/14
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м.Житомир справа № 806/5158/14

час прийняття: 10 год. 30 хв. категорія 8.3.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Слісарчук Б.Я.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № і № від 03.07.2013 р.,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 03.07.2013 року №, №. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що спірні рішення контролюючого органу є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки позивачем у спірному періоді правомірно включено до складу витрат витрати на використання транспортного засобу та сформовано суму податкового кредиту на підставі належних документів.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях щодо позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Малинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області проведено виїзну планову перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, за результатами якої складено акт №1/17/НОМЕР_1 від 07.06.2013 року (т.1 а.с.12-29).

В акті перевірки зазначено наступні порушення:

- ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) занижено суми оподатковуваного доходу за на загальну суму 154106,00 грн., а саме за 2011р. - 44520 грн. та 2012р. - 109586,00 грн., в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб в сумі 23115,90 грн., а саме: за 2011р. - 6678,00 грн. та 2012р. - 16437,90 грн.

- п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) підприємцем занижено податок на додану вартість в сумі 113020,00 грн., а саме: за січень 2011 р. в сумі на 2986 грн., за лютий 2011р. в сумі 2354 грн., за березень 2011р. в сумі на 3174 грн., за квітень. 2011р. в сумі на 4670 грн., за травень 2011р. в сумі на 4977 грн., за червень 2011р. в сумі на 4689 грн., за липень 2011 р. в сумі на 5113 грн., за серпень 2011 р. в сумі на 4341 грн., за вересень 2011 р. в сумі на 5807 грн., за жовтень 2011 р. в сумі на 6254 грн., за листопад 2011 р. в сумі на 5714 грн., за грудень 2011 р. в сумі на 6052 грн., за січень 2012 р. в сумі на 5602 грн., за лютий 2012р. в сумі на 4820 грн., за березень 2012 р. в сумі на 4900 грн., за квітень 2012 р. в сумі на 4667 грн., за травень 2012 р. в сумі на 4980 грн., за червень 2012 р. в сумі на 4474 грн., за липень 2012 р. в сумі на 4411 грн., за серпень 2012 р. в сумі на 4521 грн., за вересень, 2012 р. в сумі на 4635 грн., за жовтень 2012 р. в сумі на 5025 грн., за листопад 2012 р. в сумі на 4683 грн., за грудень 2012 р. в сумі на 4171 грн.

На підставі вказаного акту контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення від 03.07.2013 року:

- № яким позивачу збільшено суму грошового зобов"язання за платежем прибутковий податок з сум заробітків, одержаних громад./донарахована сума по актах перевірок в сумі 26583,29 грн., в тому числі, 23115,9 грн. - за основним платежем, 3467,39 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с.11);

- № яким позивачу збільшено суму грошового зобов"язання за платежем податок на додану вартість в сумі 133915,41 грн., в тому числі, 113020 - за основним платежем, 20895,41 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с. 10).

Щодо податкового повідомлення - рішення від 03.07.2013 року №, то суд зазначає наступне.

В акті вказано, що перевіркою правильності визначення валового доходу, відображеного у деклараціях про доходи, безпосередньо повязаних з одержанням доходу та документально потверджених, з даними про суми доходу, визначеними в ході перевірки та наданих виписок банку, виявлено їх заниження за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. на суму 55311,00 грн., чим порушено ст.177 Податкового кодексу України (а.с.19).

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо повязаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, виявлено їх завищення за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012 р. на суму 98795,00 грн., чим порушено ст. 138 та. ст.139 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що вказане порушення виникло внаслідок віднесення позивачем до складу витрат витрати, які пов"язані із використанням транспортного засобу, а саме придбання запчастин та придбання шин. Зазначила, що транспортні засоби зареєстровані за ОСОБА_3, як за фізичною особою, а не як за підприємцем, що позбавляє останнього права на включення до складу витрат витрати на обслуговування такого транспортного засобу.

Судом встановлено, що видом господарської діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом.

Встановлено, що позивач має ліцензію Серії АД №077109 на внутрішні перевезення пасажирів (т.3 а.с.117).

Згідно довідки Радомишльського центру надання послуг УДАІ УМВС України в Житомирській області від 14.03.2015 року за ОСОБА_3 зареєстровано 11 (одинадцять) транспортних засобів (т.3 а.с.114-116).

Судом встановлено, що між Головним управлінням промисловості та розвитку інфраструктури обласної державної адміністрації (Організатор) та ФОП ОСОБА_3 (Перевізник) укладено договори на право обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, а саме: №26/29 від 09.09.2010 року, №37/14 від 28.10.2012 року, №33/20 від 09.11.2011 року, №30/36 від 25.06.2011 року, №26/28 від 09.09.2010 року (т.3 а.с.120-139).

За умовами вказаних договорів Організатор надає право, а Перевізник бере на себе зобов"язання щодо здійснення перевезень пасажирів за обумовленими в договорами маршрутами.

Так, судом встановлено, що позивач здійснював підприємницьку діяльність з надання транспортних послуг, використовуючи власний автомобільний транспорт.

Відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ч.1 ст.320 Цивільного кодексу України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що діючим законодавством не визначено такого суб'єкта права власності як фізична особа - підприємець та не закріплено норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь - якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Судом встановлено, що позивачем у спірному періоді віднесено до складу витрат витрати, які пов'язані із використанням транспортного засобу, а саме: придбання запасних частин та придбання шин.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, із загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Пунктом 138.4 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, доводи податкового органу, щодо того, що витрати позивача на технічне обслуговування автомобіля не вважаються витратами операційної діяльності є безпідставними.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно до п. 177.4 ст.177 ПК України, згідно з яким до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Витрати позивача на технічне обслуговування транспортних засобів підтвердженні належними доказами. Дана обставина представником відповідача не спростована.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 03.07.2013 року № є неправомірним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення - рішення Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 03.07.2013 року №, то суд зазначає наступне.

В акті вказано, що проведеною перевіркою встановлено завищення задекларованих субєктом господарювання показників по податку на додану вартість на суму 113020,00 грн., а саме порушено п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України, так як: відповідно до п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 грн. за день (без урахування податку).

Судом встановлено, що у спірному періоді позивач до податкового кредиту, в тому числі, відносив суми по касовим чеках отриманих за купівлю палива та газу для заправки автотранспорту, які містяться в матеріалах справи (т.2 а.с.12-18,33-61,67-69,89-99,109-119,141-142, 162-175, 181-189, 201 - 210, 220-226, 234-241).

Згідно вказаних касових чеків встановлено, що сума отриманих ТМЦ за день перевищувала 200 грн. Суд звертає увагу на те, що позивачем на підтвердження своєї правової позиції до зазначених касових чеків не надано податкових накладних.

Відповідно до п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку);

Відповідно до листа Державної податкової служби України, від 21.03.2013, № 116/4/15-33-13 "Щодо податкового обліку з податку на додану вартість" обмеження щодо суми розрахунків у 200 грн. (загальна сума з ПДВ - 240 грн.) стосується всіх проведених розрахунків протягом дня і не залежить від дати звітування працівниками. Тому за відсутності податкової накладної підприємство матиме право на відображення лише 40 грн. податку на додану вартість за цей день за всіма готівковими розрахунками. Для відображення повної суми ПДВ за всіма касовими чеками слід звернутись до постачальників з проханням надати податкову накладну.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення - рішення Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 03.07.2013 року №.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З наведених вище підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині скасування податкового повідомлення - рішення Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 03.07.2013 року №, в іншій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163, 186, 254 КАС України, суд,-

постановив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 03.07.2013 року №.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 14 серпня 2015 р.