Справа № 826/9183/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 серпня 2015 року № 826/9183/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр»
до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.12.2014 р. № 09, від 25.03.2015 р. № 9,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить:

- визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 31.12.2014 р. № 09;

- визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 25.03.2015 р. № 9.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 17.12.2014 р. № 1240/26-55-22-09/24588044 винесено податкове повідомлення-рішення від 31.12.2014 р. № 09, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 151 863,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 25.03.2015 р. № 9, яким позивачу донараховано штрафні санкції у розмірі 8 000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що позивачем на підтвердження господарських операцій було оформлено всі необхідні та обов'язкові первинні документи, а тому висновки відповідача не відповідають дійсності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно наявних в матеріалах справи письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на те, що податковий кредит за перевіряємий період сформований позивачем неправомірно.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Систем Груп Україна» за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр»:

ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого товариством було занижено податок на додану вартість у розмірі 127 890,00 грн., в тому числі за серпень 2014 року на суму 127 890,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 17.12.2014 р. № 1240/26-55-22-09/24588044 та винесено податкове повідомлення-рішення від 31.12.2014 р. № 09, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 151 863,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 127 890,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 23 973,00 грн.

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві надано відповідь від 30.02.2014 р. № 64859/10/26-55-22-09, якою висновки акту перевірки від 17.12.2014 р. № 1240/26-55-22-09/24588044 залишено без змін.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 19.03.2015 р. № 4519/10/26-15-10-05, яким податкове повідомлення-рішення від 21.12.2014 р. № 09 залишено без змін та донараховано товариству штрафну санкцію в розмірі 8 000,00 грн., а первинну скаргу директора залишено без задоволення.

На підставі акта перевірки від 17.12.2014 р. № 1240/26-55-22-09/24588044 та з урахуванням рішення ГУ ДФС у м. Києві про результати розгляду первинної скарги від 19.03.2015 р. № 4519/10/26-15-10-05 було винесено податкове повідомлення-рішення від 25.03.2015 р. № 9, яким позивачу донараховано штрафні санкції у розмірі 8 000,00 грн.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 16.04.2015 р. № 7963/6/99-99-10-01-04-25, яким податкове повідомлення-рішення від 31.12.2014 р. № 9 залишено без змін, з урахуванням рішення, прийнятого за результатами розгляду первинної скарги, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» зареєстровано Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією. Взято на облік у ДПІ у Печерському районі м. Києва. На час проведення перевірки товариство було зареєстровано платником ПДВ.

Як встановлено судом, ТОВ «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» здійснює ремонт і технічне обслуговування торгівельного обладнання та продаж електронно-торгівельного обладнання та витратного матеріалу.

Торгівля ведеться на орендованих площах, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Рилєєва, буд. 10 а, корп. 1, 2, про що свідчить договір № 01-01/12 від 01.01.2012 р. оренди нежитлових приміщень.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки стали фінансово-господарські правовідносини позивача з ТОВ «Систем Груп Україна».

ТОВ «Систем Груп Україна» було виписано податкові та видаткові накладні (а.с. 90-117 Том 1). Вказані первинні документи позивача були оформлені на виконання договору № 133 від 01.07.2013 р. Оплата за вказаними операціями підтверджується банківською випискою (а.с. 25 Том 2).

Крім того, між ТОВ «Систем Груп Україна» (постачальник) та ТОВ Центр Сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» (покупець) було укладено договір поставки № 76 від 01.07.2014 р., відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставляти та передавати покупцю товар, а покупець зобов'язується його приймати та оплачувати на умовах цього договору.

Пунктами 2.3, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3 договору сторонами визначено загальний обсяг поставки товару, мінімальні обсяги, періоди поставки, товарну групу товарів.

На підтвердження оплати товару позивачем надано суду виписку по рахунку (а.с. 25 Том 2).

Матеріали справи свідчать, що податкові зобов'язання були задекларовані позивачем (а.с. 26-41 Том 2).

Податкові накладні зареєстровано у Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних (а.с. 43-126 Том 2).

Приймання-передачі товару підтверджується довіреностями на отримання матеріальних цінностей, виданих ТОВ «Систем Груп Україна» (а.с. 127-131 Том 2).

Як встановлено судом, отриманий від ТОВ «Систем Груп Україна» товар, було реалізовано позивачем його клієнтам в рамках, укладених між позивачем та його контрагентами договорів на технічне обслуговування та ремонт розрахункових касових комплексів та іншого торговельного обладнання, а саме:

- договору № 408/КК від 15.05.2013 р., укладений з ТОВ «Модний континент-Україна»;

- договору № 367/КК від 04.03.2013 р., укладений з ТОВ «Віталюкс»;

- договору № 394/КК від 01.06.2013 р., укладений з ТОВ «Фармастор»;

- договору № 464КК від 16.07.2013 р., укладений з ТОВ «Дельта Текс»;

Згідно умов вищевказаних договорів, в межах технічного обслуговування РКК та іншого обладнання позивач зобов'язаний на власний ризик виконувати технічне обслуговування та ремонт РКК та іншого обладнання. При цьому, договорами передбачено, що вказані роботи виконуються із матеріалів позивача.

Замовник (клієнт позивача) робить виклик позивача через диспетчера, після чого представник позивача повинен з'явитися на об'єкті клієнта. На всі виклики клієнтів, позивач виписує наряд/акт, в якому вказує дату, час, найменування РКК та обладнання, причину виходу з ладу, виконані роботи та інше. Також виконавець бере на себе зобов'язання у разі помилки РКК або обладнання виписати квитанцію (наряд/акт) та доставити РКК або обладнання в майстерню позивача та повернути на об'єкт клієнта після ремонту. При цьому, вартість встановлених комплектуючих під час ремонту клієнти позивача не сплачують. Клієнт сплачує окремо вартість ремонту РКК та обладнання, що виникли внаслідок порушення клієнтом правил технічної експлуатації РКК та обладнання.

Згідно наряду/акту позивач використані запчастини списує з балансу як використані для ведення господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, штат позивача складає 70 осіб у 2014 році, кожна з яких має відповідну кваліфікацію для виконання покладених на них завдань.

Продукція, що поставляється споживачам, використовується як: торгівельне обладнання, що функціонує самостійно; витратний матеріал для забезпечення роботи торговельного обладнання; комплектуючі, використані для технічного обслуговування та ремонту реєстраторів розрахункових операцій та іншого торгівельного обладнання.

Факт виконання робіт підтверджується податковими накладними, актами надання послуг (а.с. 163-185 Том 2).

Також, отриманий від ТОВ «Систем Груп України» товар було використано позивачем при виконанні своїх договірних зобов'язань за договорами з наступними контрагентами: ТОВ «Аптека 99», ТОВ «Аптека Гормональний препаратів», ТОВ «Аскона-Україна», ПІІ «Білла Україна», ТОВ «Віталюкс», ТОВ «Глорія Джинс», ТОВ «Група рітейлу України», ТОВ «Двері Білорусії», ТОВ «Еко», ТОВ «Експансія», ТОВ «Край-2», ТОВ «Модний континент-Україна», ТОВ «Нордон», ДП «НСК Олімпійський», ТОВ «НРП», ТОВ «Пані аптека», ТОВ «Симпатик», ТОВ «Спортмайстер-Україна», ТОВ «Твич», ТОВ «Технополіс-1», ТОВ «Фармастор», ТОВ «Фарма-Сіті», ТОВ «Фінєст», ТОВ «Фоззі-Фуд», ТОВ «Фора».

Факт надання послуг за вказаними договорами підтверджується нарядами-актами (а.с.198-217 Том 2).

Доставку від постачальника товарно-матеріальних цінностей підприємство здійснює самостійно за допомогою автомобіля ИЖ 27175, державний номер НОМЕР_1, який є його власністю і знаходиться на балансі підприємства. Вказане підтверджується копією технічного паспорту автомобіля ИЖ 27175, державний номер НОМЕР_1, копією маршрутного листа, копіями подорожніх листів, копією журналу реєстрації довіреностей (а.с.218-240 Том 1).

Натомість як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на аналіз фінансово-господарської діяльності контрагентів ТОВ «Систем Груп Україна».

Зокрема, згідно аналізу даних АІС «Єдиний реєстр податкових накладних» встановлено невідповідність придбаного та реалізованого товару та відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками.

Також було встановлено, що по ланцюгу постачання до ТОВ «ЦСО «КРЦ», контрагентами-постачальниками було придбано (імпортовано) тканини з синтетичних ниток в рулоні, тренажори настінні, ліхтарики в наборах в упаковках, бігуді в наборах в упаковках, джакузі в комплекті з кришками, канцелярія тощо.

Враховуючи вищенаведене, на думку відповідача, ТОВ «ЦСО «КРЦ» не мало підстав відображати в розділі ІІ «Отримані податкові накладні» реєстру виданих та отриманих податкових накладних та у складі податкового кредиту в податкових деклараціях з ПДВ податкові накладні з реквізитами контрагента-постачальника ТОВ «Систем Груп Україна» за серпень 2014 р. в сумі 127 890,00 грн. по сумнівному ланцюгу походження товарів.

Однак суд вважає помилковими висновки відповідача, позаяк з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача та контрагентами постачальника у всьому ланцюгу постачання, податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього (цих) контрагента (ів), оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника (ів) та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Між тим, претензії щодо оформлення первинних документів ТОВ «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» у відповідача відсутні. Натомість висновки щодо безтоварності господарських операцій позивача з ТОВ «Систем Груп Україна», відповідач ставить в залежність від господарських відносин ТОВ «Систем Груп Україна» з іншими контрагентами, що також суд вважає неправомірним.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Систем Груп Україна» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Систем Груп Україна» було зареєстровано як юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та мав статус платника податку на додану вартість.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не було враховано первинні документи позивача.

Висновки про сумнівність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Систем Груп Україна» податковим органом були зроблені не у зв'язку з непідтвердженням товарності цих операцій, відсутністю чи неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а лише на підставі аналізу податкової звітності контрагентів позивача.

При цьому, в акті перевірки відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Систем Груп Україна» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Систем Груп Україна» товари, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Систем Груп Україна», що не заперечується податковим органом.

Аналіз фактичних обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів свідчить про те, що позивачем підтверджено правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами.

Як встановлено судом позивачем правильно відображено у податковому обліку господарські операції з його контрагентом, що свідчить про реальність господарських операцій.

Крім того суд звертає увагу на той факт, що придбання активів (тобто товарів) передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків. Всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем вчинено операції за наявності розумних економічних мотивів, зокрема, для регулярної господарської діяльності платника податків та за систематичної його участі у таких операціях.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Систем Груп Україна», а тому вважає, що формування ТОВ «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а нарахування позивачу сум з податку на додану вартість - протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 31.12.2014 р. № 09, від 25.03.2015 р. № 9 прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ТОВ «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-72, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 31.12.2014 р. № 09.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.03.2015 р. № 9.

4. Судові витрати в сумі 319,74 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук