Справа № 819/3137/13-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3137/13-a

15 січня 2014 року м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Мельник А.В.,

за участю прокурора Ємець Д.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом першого заступника прокурора Тернопільської області до Тернопільської обласної ради про визнання протиправними і скасування пунктів 1-6 рішення від 02 грудня 2013 року № 1574,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Тернопільської області звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільської обласної ради про визнання протиправними і скасування пунктів 1-6 рішення Тернопільської обласної ради від 02 грудня 2013 року № 1574 «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пунктами 1-6 рішення Тернопільської обласної ради від 02 грудня 2013 року № 1574 «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні» вирішено прийняти заяву депутатів Тернопільської обласної ради про суспільно-політичну ситуації в Україні (пункт 1); звернутися до Президента України ОСОБА_2 та Премєр-міністра України ОСОБА_3 з вимогою подати у відставку (пункт 2); звернутися до членів Партії регіонів із закликом про вихід із партії (пункт 3); запропонувати представникам органів державної влади вилучити зі службових приміщень портрети Президента України ОСОБА_2 (пункт 4); звернутися до батьків, дружин та дітей працівників силових структур з проханням застереження їх щодо недопущення неправомірних дій відносно своїх співвітчизників під час проведення мирних акцій протесту (пункт 5); координувати дії місцевих рад Тернопільської області щодо організації виїзду представників територіальних громад області до міста Києва (пункт 5).

Прокурор зазначає, що оскаржувані пункти рішення є протиправними, оскільки при їх прийнятті обласна рада діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділяє обласні ради повноваженнями лише щодо вирішення питань місцевого значення. Оскаржувані пункти рішення не узгоджуються з положеннями Основного Закону України та нормами Законів України Про місцеве самоврядування в Україні», «Про Кабінет Міністрів України», «Про політичні партії», «Про статус депутатів місцевих рад».

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у адміністративному позові, та додатково пояснила, що окремі пункти рішення містять зверненням депутатів до Президента України, Верховної Ради України, органів державної влади та інших субєктів, проте чинне законодавства не передбачає прийняття (схвалення, затвердження) таких звернень відповідною радою. Відтак, просила позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову від 24 грудня 2013 року та доповненнях до заперечення від 13 січня 2014 року, вважає, що Тернопільська обласна рада як орган місцевого самоврядування діяла відповідно до Конституції України. Прийняття даного рішення було спрямоване на врегулювання суспільно-політичної ситуації в Україні, при цьому будь-якої шкоди інтересам держави не завдано. Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року Тернопільською обласною радою прийнято рішення № 1574 «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні», пунктами 1-6 якого вирішено: прийняти заяву депутатів Тернопільської обласної ради про суспільно-політичну ситуації в Україні (пункт 1); звернутися до Президента України ОСОБА_2 та Премєр-міністра України ОСОБА_3 з вимогою подати у відставку (пункт 2); звернутися до членів Партії регіонів із закликом про вихід з партії (пункт 3); запропонувати представникам органів державної влади вилучити зі службових приміщень портрети Президента України ОСОБА_2 (пункт 4); звернутися до батьків, дружин та дітей працівників силових структур з проханням застереження їх щодо недопущення неправомірних дій відносно своїх співвітчизників під час проведення мирних акцій протесту (пункт 5); координувати дії місцевих рад Тернопільської області щодо організації виїзду представників територіальних громад області до міста Києва (пункт 5).

Прокуратурою Тернопільської області на підставі постанови прокурора від 09 грудня 2013 року проведено перевірку у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у Тернопільській обласній раді, зокрема, усіх рішень з політичних питань, при прийнятті яких могли бути допущені порушення вимог Конституції України та законів України. На виявлені порушення закону подання прокурором не вносилось, прокурор звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування пунктів 1-6 рішення Тернопільської обласної ради від 02 грудня 2013 року № 1574 «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні».

При прийняті рішення у даній справі суд застосовує наступні правові норми.

Нагляд за додержанням і застосуванням законів, зокрема, відповідністю актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам здійснює прокуратура відповідно до пункту 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України та Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII (далі Закон № 1789-XII).

Згідно зі статтями 20, 23 Закону № 1789-XII прокурор на підставі відповідної постанови проводить перевірку виконання законів і, виявивши порушення вимог закону, може, не вносячи подання, звернутися до суду щодо визнання незаконним нормативно-правового акту відповідного органу повністю чи в окремій його частині; визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Відтак, прокурор в межах повноважень, у порядку та в спосіб, передбачений законом, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача як субєкта владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні субєкти.

Відповідно до статті 5 Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. З цього конституційного положення у системному взаємозв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, випливає, що органи місцевого самоврядування не є органами державної влади, а місцеве самоврядування слід розглядати як форму здійснення народом влади, яка визнається і гарантується в Україні (стаття 7 Конституції України).

Стаття 40 Основного Закону України визначає місцеве самоврядування як право територіальної громади жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, районні та обласні ради.

У частині першій статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) зазначено, що місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Такому конституційному змісту інституту місцевого самоврядування властиві принаймні дві найважливіші ознаки. Це самостійність територіальної громади, органів місцевого самоврядування у вирішенні певного кола питань і те, що предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі № 280/97-ВР. Саме таку політико-правову природу органів місцевого самоврядування визначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року (пункти 4, 5 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року N 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, районні та обласні ради і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 143 Конституції України обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Перелік питань, які можуть розглядатися і вирішуватись виключно на пленарних засіданнях обласних рад, визначені в статті 43 Закону № 280/97-ВР, який передбачає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради регламентується Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11 липня 2002 року № 93-IV (далі Закон № 93-IV).

Відповідно до статті 11 Закону № 93-IV депутат місцевої ради має право на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання.

Частинами першою-другою статті 13 Закону № 93-IV визначено, що депутатське звернення викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз'яснення з питань, віднесених до їх компетенції; місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк.

Як вбачається зі змісту рішення № 1574 від 02 грудня 2013 року Тернопільською обласною радою прийнята заява депутатів (текст якої є додатком до рішення) та звернення до Президента України, Премєр-міністра України та інших субєктів з певними вимогами, закликами, пропозиціями та рекомендаціями. При цьому, всупереч положенням статті 40 Конституції України та статей 2, 43 Закону № 280/97-ВР обласна рада вийшла за межі своєї компетенції та прийняла пункти 1, 2, 3, 4, 5 рішення з питань, які не стосуються безпосередньо життєдіяльності та спільних інтересів територіальних громад сіл, селищ та міст області, та які не належать до її компетенції, крім того, в окремих випадках з питань, які мають загальнодержавне значення, а не місцеве.

Відповідно до статті 85 Конституції України вирішення питання про усунення Президента України з поста в порядку особливої процедури (імпічменту), встановленому статтею 111 цієї Конституції, є виключною компетенцією Верховної Ради України. Згідно з положеннями статті 106 Конституції України повноваження щодо вирішення питання про відставку Премєр-міністра України належать лише Президенту України. Відповідно до статей 102, 106 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені; Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Системний аналіз наведених вище правових актів дає підстави суду прийти до висновку, що вони не містять норм, які наділяють обласні ради компетенцією вимагати відставки Президента України, а також вимагати від Президента України прийняття рішення про відставку Премєр-міністра України. Так само не є компетенцією обласної ради приймати рішення щодо закликів про вихід громадян з певної політичної партії чи рішень з пропозиціями щодо використання чи заборони використання у службових приміщеннях портретів Президента України, звернень до сімей працівників силових структур.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При прийнятті місцевою радою актів у формі рішень, як у спірному випадку, за правилами частини першої статті 59 Закону № 280/97-ВР відповідна рада діє, в першу чергу, як суб'єкт владних повноважень, який в силу частини другої статті 19 Конституції України, статті 25 Закону № 280/97-ВР зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах компетенції та повноважень, а також у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення обласної ради у будь-якому випадку має відповідати повноваженням органу місцевого самоврядування: виходити з суспільних інтересів відповідної територіальної громади та стосуватися питань виключно місцевого значення. Органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу, самостійно на сесії ради вирішують лише питання місцевого значення, які віднесені законом до їх компетенції.

Оскаржувані пункти 1, 2, 3, 4, 5 рішення Тернопільської обласної ради прийняті не на підставі та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому не можуть вважатися правомірними. Таким чином, з наведених вище підстав суд приходить до переконання про необхідність задовольнити позовні вимоги частково, визнавши протиправними та скасувавши пункти 1, 2, 3, 4, 5 рішення Тернопільської обласної ради від 02 грудня 2013 року № 1574 «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні».

При цьому, на думку суду, пункт 6 оскаржуваного рішення стосується координації дій місцевих рад Тернопільської області з організаційних питань, а тому відповідає повноваженням обласної ради, як органу місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст області. В цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 3, 4, 5 рішення Тернопільської обласної ради від 02 грудня 2013 року № 1574 «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні».

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 20 січня 2014 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.