Справа № 817/1923/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1923/15

05 серпня 2015 року 18год. 05хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Воробйова О.В.,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області

до Суб'єкта господарювання ОСОБА_3
про підтвердження адміністративного арешту , -
ВСТАНОВИВ :

Здолбунівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - позивач, ОДПІ) звернулась до суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі- відповідач, ФОП ОСОБА_3.) про застосування арешту на кошти, що знаходяться на рахунках у банках.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що відповідачем у порушення вимог підпункту 16.1.13 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України не допущено посадову особу ОДПІ до проведення документальної планової виїзної перевірки за наявності законних підстав. За фактом не допуску (відсутності за місцезнаходженням) до перевірки ОДПІ складено два акти від 08 червня 2015 року та 12 червня 2015 року. На підставі звернення начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб, керівником податкового органу було прийнято рішення про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків від 09 липня 2015 року. Позивачем зазначено, що недопуск посадових осіб контролюючого органу, в тому числі і у вигляді пасивних дій, до перевірки є підставою для звернення до суду з позовною заявою про арешт коштів на рахунку платника податків, тому просить застосувати арешт на кошти, що знаходяться на відкритих розрахункових рахунках фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 у банках.

Представник позивача в судовому засідання адміністративний позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просить його задоволити повному обсязі.

Представник відповідача, в судовому засіданні проти позову заперечила, про що надала суду відповідні письмові заперечення.

свої заперечення обґрунтовує тим, що 09 червня 2015 року уповноваженою особою ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було отримано поштою наказ №110 від 28 травня 2015 року "Про проведення документальної планової виїзної перевірки СГ ОСОБА_3" та повідомлення №8/17. 10 червня 2015 року уповноваженою особою ОСОБА_4 було надано начальнику Здолбунівської ОДПІ листа, в якому зазначалося, що 28 червня 2014 року ОСОБА_3 було видано дозвіл на працю в Республіці Польща. Даний дозвіл не позбавляє можливості ОСОБА_3 займатися підприємницькою діяльністю на території України. Зважаючи на важкий фінансовий стан в Україні та погіршенням ситуації щодо ведення підприємницької діяльності, зменшення замовлень на перевезення вантажів, починаючи з 01 червня і до 31 серпня 2015 року ОСОБА_3 працюватиме у Республіці Польща. На підтвердження цього позивачу було надано копію дозволу на працю. ОСОБА_4 вказала також, що ОСОБА_3 не уповноважив її надавати документи та бути особисто присутньою при проведенні документальних планових перевірок, що підтверджується її довіреністю. Вважає, що в позивача були всі правові підстави для перенесення вказаної перевірки. На думку відповідача ФОП ОСОБА_3 не відмовлявся від проведення документальної планової виїзної перевірки та не чинив недопуску щодо її проведення.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази та покази свідків, суд встановив наступні факти та обставини.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 зареєстрований як підприємець та перебуває на обліку як платник податків в Здолбунівській об'єднаній державній податковій інспекції головного управління ДФС в Рівненській області.

28 травня 2015 року Здолбунівською ОДПІ Головного управління ДФС в Рівненській області було видано №110 від 28 травня 2015 року "Про проведення документальної планової виїзної перевірки СГ ОСОБА_3" в період з 08 червня 2015 року терміном - 10 робочих днів. 08 липня 2015 року Здолбунівською ОДПІ було видано наказ №188 "Про продовження термінів проведення документальної планової виїзної перевірки СГ ОСОБА_3." з 09 липня 2015 року терміном - 5 робочих днів.

Згідно із планом-графіком проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, відповідно до наказу Здолбунівської ОДПІ Головного управління ДФС в Рівненській області №110 від 28 травня 2015 року "Про проведення документальної планової виїзної перевірки СГ ОСОБА_3" та направлень на перевірку від 08 червня 2015 року №67 та від 24 червня 2015 року № 79 головний державний ревізор відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків та зборів з фізичних осіб Здолбунівської ОДПІ ОСОБА_7 разом з двома працівниками Здолбунівської ОДПІ 08 червня та 12 червня 2015 року здійснювали виїзд за адресою проживання АДРЕСА_1 та офісного приміщення за адресою м.Здолбунів вул. Грушевського,25 офіс 319, внаслідок чого встановили відсутність ФОП ОСОБА_3 За результатами вказаних виїздів було складено акт №39/17-07-17 від 08.06.2015 року та акт №40/17-07-17 від 12.06.2015 року про неможливість вручення направлення на перевірку СГ ОСОБА_3. Слід зазначити, що складені працівниками Здолбунівської ОДПІ Головного управління ДФС в Рівненській області акти про неможливість вручення направлення на перевірку не можуть підтверджувати факту відмови від проведення документальної планової виїзної перевірки, а тим паче факт не допуску до проведення останньої, як того вимагає ст.81 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, позивачем на адресу відповідача було направлено наказ Здолбунівської ОДПІ Головного управління ДФС в Рівненській області №110 від 28 травня 2015 року "Про проведення документальної планової виїзної перевірки СГ ОСОБА_3" та повідомлення №8/17. Вказаний наказ 09 червня 2015 року отримала представник ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4, що і не заперечується представником відповідача.

Представник ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4 своїм листом від 10 червня 2015 року повідомила Здолбунівську ОДПІ про відсутність ФОП ОСОБА_3 на території України в період з 01 червня по 31 серпня 2015 року у зв'язку з його роботою на території Республіки Польща. Дані доводи підтверджені наданими суду належними документами, а саме: дозволом типу А №18971/14 від 28 серпня 2014 року на працевлаштування іноземця на території Республіки Польщі, виданим командитним товариством - товариством з обмеженою відповідальністю "Язон Біс", договором про працевлаштування на тимчасовий період, укладеним 20 квітня 2015 року між КТ - ТОВ "Язон Біс" та ОСОБА_3 та інформацією від 14 липня 2015 року.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала суду, що вона 09 червня 2015 року отримала на поштовому відділенні наказ №110 від 28 травня 2015 року та повідомлення №8/17 про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 Зважаючи, що останній перебуває за межами України, вона повідомила про це позивача. Вказала, що а ні 08 червня 2015 року, а ні 12 червня 2015 року в офісне приміщення ФОП ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 ніхто із працівників Здолбунівської ОДПІ не приходив, в період з 08 червня по 24 червня 2015 року їй не телефонували працівники Здолбунівської ОДПІ щодо узгодження часу та дати проведення перевірки та у вказаний період не вручали направлення на проведення документальної планової виїзної перевірки. Свідок показала, що 24 червня 2015 року їй зателефонували на мобільний телефон і повідомили, що у офісне приміщення прибув головний державний ревізор ОСОБА_7 для проведення перевірки, однак її в офісі не було, оскільки вона від'їжджала закордон. Наголосила, що її поїздка була заздалегідь спланованою, оскільки вона супроводжувала свою дочку ОСОБА_8 на літнє навчання в університет Ніцци (Франція). Вказані покази свідка підтверджуються матеріалами справи, зокрема копією запрошення вищого інституту економіки і менеджменту Університету Ніцци - Софії Антиполіс, виданого 21 березня 2015 року та копією закордонного паспорту ОСОБА_8

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав суду, що заздалегідь він не узгоджував із представником ФОП ОСОБА_3 часу та дати виїзду в офісне приміщення підприємця для проведення перевірки, направлення на проведення перевірки не вручав. Вказав, що разом з іншими працівниками здійснював виїзд як на домашню адресу, так і у офісне приміщення ФОП ОСОБА_3 08 червня та 12 червня 2015 року, через відсутність відповідача за вказаними адресами ними було складено акти про неможливість вручення направлення. Також свідок показав, що 24 червня 2015 року він знову виїжджав за адресою офісу ФОП ОСОБА_3, де йому повідомили, що ОСОБА_4 поїхала закордон. Вважає, що вказані дії як платника податків так і його представника є відмовою від проведення документальної планової перевірки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Підпунктом 21.1.1. п.21.1. ст. 21 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) встановлено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до п.20.1.4 ПК України, контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із п.75.1.2 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно дост.77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби. Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік. Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом державної податкової служби. Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами. Про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки. Допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється. В судовому засіданні було встановлено, що позивачем актів про відмову платника податків ФОП ОСОБА_3 в отриманні направлення на проведення перевірки чи не допуску працівників Здолбунівської ОДПІ до проведення перевірки не складалися.

Твердження представника позивача про те, що надані ними суду акти від 08 червня та 12 червня 2015 року про неможливість вручення направлення на проведення перевірки є пасивною формою відмови від проведення перевірки, судом до уваги не беруться, оскільки у ст.81 ПК України немає покликань щодо відмови від проведення перевірки чи недопуску у вигляді пасивної форми, зокрема відсутності за місцезнаходженням.

Відповідно до ст.82 ПК України, тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів. Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

Згідно норм Податкового кодексу України, підставами для подовження строку перевірки є:

82.3.1. заява суб'єкта господарювання (у разі необхідності подання ним документів, які стосуються питань перевірки);

82.3.2. змінний режим роботи або підсумований облік робочого часу суб'єкта господарювання та/або його господарських об'єктів.

У вищенаведеному наказі про продовження термінів проведення перевірки №188 від 08.07.2015 року не наведено обґрунтованих причин для продовження терміну перевірки, зокрема чи згідно ст. 82.3.1. або ст. 82.3.2.ПК України, не надано належних доказів наявності обґрунтованих підстав для продовження терміну перевірки, що є порушенням ст.82 ПК України.

Згідно з п. 81.3. ст. 83 ПКУ під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Так, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки...;

копії наказу про проведення перевірки;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При цьому, непред'явлення цих документів є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки (п.81.1. ПКУ).

Згідно з приписами п.п. 3 п.3.1 розділу III Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 10 жовтня 2013 року № 568, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за № 1839/243713.1. (далі - Порядок) арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу доходів і зборів.

Пунктом 4.1. розділу IV Порядку визначено, що керівник органу доходів і зборів (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 1) відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 2).

Податковим кодексом України розрізняються поняття арешту майна платника податків та арешту коштів на банківському рахунку.

Так, згідно абз. 2 пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПКУ арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 ПКУ арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Судові витрати у справі відсутні, тому сторонам не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області до суб'єкта господарювання ОСОБА_3 про підтвердження адміністративного арешту - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.