Справа № 810/2941/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Київ 810/2941/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Підприємства споживчої кооперації "Укооппромторг у м. Броварах"

до Броварської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління

ДФС у Київській області

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Підприємство споживчої кооперації "Укооппромторг у м. Броварах" (далі позивач, підприємство) з позовом до Броварської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі відповідач, податковий орган) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень від 15.01.2015 № НОМЕР_1 та від 15.01.2015 № НОМЕР_2.

Спірні податкові повідомлення - рішення прийняті на підставі Акта перевірки в ході якої встановлено завищення відємного значення по податку на прибуток за 2013 рік у звязку з перевищенням сум витрат над доходом та реалізацією товару повязаним особам за мінімальну ціну. Крім того, на думку податкового органу укладений між позивачем та ТОВ Теофорт Україна правочин не має реального характеру, і позивачем не надано документального підтвердження щодо використання наданих послуг в межах господарської діяльності підприємства, а тому підприємством занижено податок на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки Акта перевірки є безпідставними, оскільки підприємству дійсно надавались консалтингові послуги, що підтверджується наявними у позивача первинними документами, а також вказав, що хоча Укоопспілка дійсно є одним з двох засновників позивача та володіє 97% статутного капіталу позивача, але не здійснює управління та не має впливу на споживчі товариства та споживчі спілки України. Крім того, як стверджує позивач у позові з жодним з споживчих товариств позивач не мав взаємовідносин та не проводив господарських операцій.

За наведених обставин, позивач вважає, що Підприємством споживчої кооперації "Укооппромторг" при здійсненні господарської діяльності було дотримано всіх передбачених чинним податковим законодавством вимог, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні 05.08.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача у судове засідання 05.08.2014 не зявились. Відповідач був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується даними наявної у матеріалах справи розписки.

Від відповідача до суду надійшли клопотання про зупинення провадження у даній справі та відкладення розгляду справи, у звязку з необхідністю надання додаткового часу для підготовки заперечення у даній справі.

Представник позивача заперечував проти задоволення вказаних клопотань та зазначив, що позивачем були надані всі наявні у позвича документи на підтвердження доводів позовної заяви.

Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотань податкового органу з підстав їх необґрунтованості.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представника позивача щодо обгрунтування позовних вимог, суд протокольною ухвалою від 05.08.2015 вирішив розгляд даної справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом, з 04.11.2014 року по 15.12.2014 року посадовими особами Броварської обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку Підприємства споживчої кооперації "Укооппромторг у м. Броварах" з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.03.2014, за результатами якої складено Акт від 22.12.2014 № 37/1006/2201/01740064 (далі - Акт перевірки).

Відповідно до Акта перевірки (сторінка 6), податковим органом встановлено, що ПСК «Укооппромторг у м. Броварах» реалізує товари повязаним особам до собівартості реалізації яких включається тільки ціна придбання товару. До собівартості реалізованих товарів не включено витрати, прямо повязаних з реалізацією таких товарів, а саме: прямих матеріальних витрат, прямих витрат на оплату праці, амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт послуг, загальновиробничі витрати, вартості придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, інших прямих витрат, у тому числі з придбання електроенергії.

У свою чергу, підпунктом 153.2.6 п. 153.2 статті 153 Податкового кодексу України визначено, що витрати, понесені у звязку з продажем товарів, виконанням робіт, наданням послуг повязаним особам з таким платником податку особам, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу.

Крім того, в ході перевірки встановлено, що основну групу товарів ПСК «Укооппромторг у м. Броварах» складають тютюнові вироби, основним постачальником яких є ТОВ "ТК "МЕГАПОЛІС-УКРАЇНА (). При цьому, дана продукція реалізувалась повязаним особам (споживчим товариствам, органом управління яких є Укоопспілка та неплатникам податку на прибуток, перелік яких наведено в додатку до Акта перевірки) з націнкою 0,5 %. Крім того, згідно детального аналізу виданих податкових накладних, щодо реалізації тютюнових виробів, встановлено що в графі «номенклатура товарів» крім найменування реалізованої продукції зазначено вартість цих товарів, яка відповідає надпису ціни на упаковках тютюнових виробів та відрізняється від ціни реалізації ПСК «Укооппромторг у м. Броварах» пов'язаним особам на 30%.

Дохід від реалізації товарів за три квартали 2013 року згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 702 «Дохід від реалізації товарів» склав 236 763 744,00 грн. (без ПДВ).

Витрати підприємства за три квартали 2013 року згідно оборотно - сальдових відомостей по рахункам становлять 243806380,00 грн: 90 «Собівартість реалізації» - 229896844,00 грн, 92 «Адміністративні витрати» - 1180580 грн., 93 «Витрати на збут» - 12728956 грн.

Сума перевищення витрат над доходами за три квартали 2013 року складає 7042636,00 грн.

Дані витрати відображені в Декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік. Таким чином підприємством завищено відємне значення обєкта оподаткування по податку на прибуток за 2013 рік на 7042636,00 грн.

Враховуючи викладене, відповідач робить висновок, що діяльність позивача ставиться під сумнів, оскільки відсутня в діяльності розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування.

Таким чином, в порушення підпункту 153.2.6. пункту 152.2 ставтті 153 Податкового кодексу України підприємством завищено відємне значення по податку на прибуток за 2013 рік на суму 7042636,00 грн.

Також під час перевірки податковим органом встановлено, що між ПСК «Укооппромторг у м. Броварах» та ТОВ Теофорт Україна укладено договір від 01.03.2013 № 2 про надання консалтингових послуг.

На виконання умов договору виписано податкові накладні та акти приймання виконаних робіт (надання послуг) (сторінка 7-8 Акта перевірки).

На сторінці 8 акта перевірки податковий орган зазначає, що надані до перевірки акти виконаних робіт є недостатнім чином деталізованими, не містять інформації щодо способу надання відповідних послуг, одиниць виміру зазначених послуг, кількості матеріальних та трудових ресурсів, використаних при виконанні таких послуг, відповідно до яких розраховано та обгрунтовано їх вартість. Крім того, ПСК "Укоопромторг у м. Броварах" не надано документального підтвердження, щодо використання даних послуг в межах господарської діяльності підприємства.

Враховуючи викладене, податковий орган встановив, що відсутність у первинних документах про надання послуг, інформації про конкретні послуги, їх вартість, одиницю виміру, позбавляє можливості дійти висновку про фактичне надання послу та їх звязок з організацією, продажем продукції, використання їх підприємством у власній господарській діяльності та, відповідно, доцільності віднесення витрат на придбання таких послуг до складу витрат ПСК «Укоопромторг у м. Броварах».

Отже, придбання даних послуг вплинуло на визначення суми податкового кредиту декларацій з ПДВ, який завищено на суму 108635,00 грн., що відображено в пункті 3.2.2 Акта перевірки «Податковий кредит» (сторінка 12-14 Акта перевірки).

З огляду на вказане, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

- п.п. 139.1.1 та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого ПСК «Укооппромторг у м. Броварах» завищено відємне значення по податку на прибуток за 2013 рік на загальну суму 7585811,00 грн.

- п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті на загальну суму 108 635,00 грн., в т.ч. за березень 2013 року на суму 38 600,00 грн., за січень 2014 року на суму 70035,00 грн.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.01.2015 № НОМЕР_1 згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 108635,00 грн. за основним платежем та 54318,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та податкове повідомлення-рішення від 15.01.2015 № НОМЕР_2, згідно з яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 7585811,00 грн.

Позивач не погодився з висновками зазначеного Акта перевірки та звернувся зі скаргою до ГУ ДФС у Київській області та ДФС України. За результатами розгляду даної скарги було прийнято рішення від 03.04.2015 № 1032/10/10-36-10-01-04, яким залишено без змін вказані податкові повідомлення рішення, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Суд вважає, що установленим обставинам справи належить надавати оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, у звязку з чим, зазначає.

Згідно п.п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Обмеження, передбачені абзацом другим цього підпункту, не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є: організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб; придбання лотерейних білетів, інших документів, що засвідчують право участі в лотереї; фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених статтями 142 і 143 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених нормами цього розділу;

Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення;

Підпунктом 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями в редакії до 01.09.2013 року) визначено, що не включаються до складу витрат витрати на оплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку оплату було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу витрат підлягає фактична сума оплати, але не більша, ніж сума, розрахована за звичайними цінами.

Витрати, понесені у зв'язку з продажем/обміном товарів, виконанням робіт, наданням послуг пов'язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу/обміну.

Як зазначалось судом, спірне податкове повідомлення - рішення від 15.01.2015 № НОМЕР_2 було прийнято податковим органом у звязку з формуванням позивачем витрат з операцій по реалізації товарів повязаним особам до собівартості реалізації яких включається тільки ціна придбання товару.

Так, в додатку до Акта перевірки (а.с. 38-42), відповідачем наведено перелік повязаних осіб з позивачем - споживчих товариств.

Отже, суд звертає увагу, що податковий орган робить висновок, відносно завищення обєкта оподаткування з огляду на те, що особи, яким реалізовувалась продукція є повязаними особами.

Слід зазначити, що поняття повязана особа наведено у статті 14 Податкового кодексу України.

Так, на час складання Акта перевірки пункт 14.1.159. статті 14 Податкового кодексу України визначав, що повязані особи це юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють.

При визнанні осіб пов'язаними враховується вплив, який може здійснюватися через володіння однією особою корпоративними правами інших осіб відповідно до укладених між ними договорів або за наявності іншої можливості однієї особи впливати на рішення, що приймаються іншими особами. При цьому такий вплив враховується незалежно від того, чи здійснюється він особою безпосередньо і самостійно або спільно з пов'язаними особами, що визнаються такими відповідно до цього підпункту.

У свою чергу, з 01.01.2015 редакція статті 14 Податкового кодексу України в частині визначення поняття повязаних осіб була змінена.

Зокрема, пункт 14.1.159. статті 14 Податкового кодексу України визначає, що пов'язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв: а) для юридичних осіб: одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов'язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 20 і більше відсотків; одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 20 і більше відсотків; одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) одноособових виконавчих органів кожної такої юридичної особи; одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради кожної такої юридичної особи; принаймні 50 відсотків складу колегіального виконавчого органу та/або наглядової ради кожної такої юридичної особи складають одні і ті самі фізичні особи; одноособові виконавчі органи таких юридичних осіб призначені (обрані) за рішенням однієї і тієї самої особи (власника або уповноваженого ним органу); юридична особа має повноваження на призначення (обрання) одноособового виконавчого органу такої юридичної особи або на призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу її колегіального виконавчого органу або наглядової ради; сума всіх кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від однієї юридичної особи та/або кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від інших юридичних осіб, гарантованих однією юридичною особою, стосовно іншої юридичної особи перевищує суму власного капіталу більше ніж у 3,5 раза (для фінансових установ та компаній, що провадять виключно лізингову діяльність, - більше ніж у 10 разів). При цьому сума таких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги та власного капіталу визначається як середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду).

Отже, законодавець у подальшому чітко навів критерії по яким юридичних осіб можна кваліфікувати як повязані особи.

Водночас, податковим органом в Акті перевірки не наведено яким чином відносини між позивачем та іншими споживчими товариствами, перелік яких наведений у додатку до Акта перевірки, впливали на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють. Чи володів позивач корпоративними правами інших осіб та чи були наявні у позивача можливості впливати на рішення, що приймаються іншими особами.

Таким чином, відповідачем не зазначено з урахуванням яких критеріїв відповідач визначив, що наведені в додатку до Акта перевірки юридичні особи є повязаними з позивачем особами у відповідності до вимог статті 14 Податкового кодексу України.

Таким чином, відповідач безпідставно визначив суму завищення відємного значення обкта оподаткування податком на прибуток в сумі 7585811,00 грн., а тому суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 15.01.2015 № НОМЕР_2 прийнято відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.

Щодо донарахування податковим органом податку на додану вартість в сумі 108635,00 грн. та штрафних фінансових санкцій в розмірі 54318,00 грн. в результаті проведення господарської діяльсноті із ТОВ Теофорт Україна, суд зазначає про таке.

Суд ураховує, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам суд виходить з того, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов надання і змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд зазначає, що визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним послуг, що використовуються таким платником у власній господарській діяльності.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11 для зясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

Отже, вирішення цієї справи в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 15.01.2015 № НОМЕР_1 залежить від доведеності суду факту реальності проведення господарської операції позивача з ТОВ Теофорт Україна.

Під час підготовки справи до судового розгляду, суд ухвалою від 13.07.2015 витребував всі наявні у позивача належним чином засвідчені докази на підтвердження товарності господарських операцій, проведених з ТОВ "Теофорт Україна", їх взаємозв'язок із господарською діяльністю підприємства та економічний зміст.

На підтвердження здійснення господарської операції з ТОВ Теофорт Україна позивачем суду надано копію договору про надання консалтингових послуг, укладеного між ПСК "Укооппромторг у м. Броварах" та ТОВ Теофорт Україна від 01.03.2013 року № 2, податкові накладні, Акт прийняття виконаних робіт. Судом досліджено зміст вказаного договору, та встановлено, що предметом цього договору були зобовязання ТОВ Теофорт Україна надати позивачу консалтингові послуги, за напрямками: визначення загальної стратегії управління асортиментом, постачальниками виробниками, товарними записами; аналіз даних маркетов кооперацій, компанії Nielsen, для створення асортиментів для 3 форматів кооперативних магазинів; розроблення пропозиції для створення організації і задач і відповідальності нових відділів Замовника; розроблення асортиментів для 3 форматів магазинів кооперації; визначення кола можливих постачальників/виробників для поставки товарів в асортименті; створення звязку з провідними представниками виробників для ведення перемовин про поставку; розроблення стратегії ведення перемовин і заключення договорів з постачальниками; розроблення системи кондицій закупок і зразків договорів з постачальниками; консультаційна підтримка під час переговорів з постачальниками; розробка технологій управління запасами, підтримки асортимента і необхідні аналізи.

Відповідно до п.п. 2.2.2. цього договору ТОВ Теофорт Україна щомісячно мало надавати позивачеві інформацію про хід виконаних зобовязань по умовам договору у вигляді оформлених виконавцем Актів приймання виконаних послуг з зазначенням їх етапів та обємів.

В результаті проведення даної операції, між сторонами були складені Акти приймання наданих послуг від 08.03.2013, 15.03.2013, 22.03.2013, від 29.03.2013, 18.04.2013, від 19.04.2013, від 22.05.2013, від 27.05.2013 на загальну суму 651810,00 грн.

Водночас, як вбачається з наданих позивачем ОСОБА_1 приймання виконаних послуг, у них відсутні дані, щодо етапів та обємів наданих послуг як того вимагає пункт 2.2. договору. Крім того, в Актах відсутня інформація щодо способу надання відповідних послуг, одиниць виміру зазначених послуг, кількості матеріальних та трудових ресурсів, які були витрачені при наданні таких послуг, відповідно до яких розраховано та обґрунтовано їх вартість.

Отже, суд погоджується з доводами податкового орагну відносно того, що Акти приймання наданих послуг не містять деталізованої інформації відносно того, які саме послуги були надані позивачу і чому їх вартість склала саме 651810,00 грн.

Крім того, під час судового розгляду представник позивача не пояснив суду в чому полягає економічний зміст проведеної господарської операції позивача із ТОВ Теофорт Україна, яку економічну вигоду отримало підприємство витрачаючи у 2013 році 651810,00 грн. на консалтингові послуги і чим це підтверджується, а також яким чином дані послуги були використані в господарській діяльності підприємства. Отже, судом не встановлено наявності ділової мети за результатом проведення операцій позивача із ТОВ Теофорт Україна.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суд звертає увагу, що покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх рішень та дій не звільняє позивача від обов`язку доказування власних тверджень чи заперечень.

Відносно наявності у позивача податкових накладних, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, податковий кредит має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового звязку між операцією з придбання товарів чи послуг і потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної видаткової і податкової накладної (має усі обовязкові реквізити).

Відсутність хоча б одного з наведених елементів, навіть за наявності певних первинних документів, виключає можливість формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відсутність доказів реального вчинення господарської операції виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, незважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд, розглядаючи вказану справу враховує положення листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11 відповідно до якого у разі якщо зібраних у справі доказів буде достатньо для підтвердження доводів податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення господарської операції, у відповідному позові платника податків щодо неправомірності визначених йому грошових зобовязань необхідно відмовити.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 15.01.2015 № НОМЕР_1 прийнято відповідачем обґрунтовано та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства Україги якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач не заявляв вимог про відшкодування судових витрат, судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 86, 128, 159-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області № НОМЕР_2 від 15.01.2015.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.