Справа № 804/5559/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2015 р. Справа № 804/5559/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріЛегкій А.В.
представника позивача Литвинюк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства видавництво "Навчальна книга" до Державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Баздирєвої Світлани Вікторівни, до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про вчинення певних дій
Приватне підприємство видавництво «Навчальна книга» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Баздирєвої Світлани Вікторівни, до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в якому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:
визнати протиправними дії державного виконавця Баздирєвої Світлани Вікторівни з відкриття провадження за вищевказаною вимогою № Ю-7 від 02.01.2014 р., яка не є в розумінні закону виконавчим документом;
визнати відсутність у відповідачів компетенції втручатись в трудові відносини між видавництвом і працівниками шляхом вимагання постановою від 19.03.2014 р. сплати страхових внесків раніше виплати зарплат, на які ці внески нараховані, та визнати протиправними дії відповідачів з такого втручання;
визнати, що виконання оскаржуваної постанови не звільняє видавництво від обов'язку сплатити зазначені в оскаржуваній постанові суми страхових внесків одночасно з виплатою працівникам того доходу, на який ці внески було нараховано, тобто - у встановленому законодавцем (а не відповідачами) порядку.
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена на підставі вимоги № Ю-7 від 02 січня 2014 р. Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, яка не відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідач надав заперечення в яких зазначив, що вимога № Ю-7 від 02.07.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська № Ю-7 від 02.07.2014 року відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а отже державним виконавцем правомірно винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та розпочато примусове виконання.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно частин 1 та 2 статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).
Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов'язки і права державних виконавців.
Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону).
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.
Частиною 2 статті 25 даного Закону встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Відповідно до ч.1, п.8 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Такими виконавчими документами, серед іншого, є рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.
Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення;
5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;
6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.
У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.
Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.
Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.
Щодо позовних вимог про визнання відсутності у відповідачів компетенції втручатись в трудові відносини між видавництвом і працівниками шляхом вимагання постановою від 19.03.2014 р. сплати страхових внесків раніше виплати зарплат, на які ці внески нараховані, суд зазначає про таке.
Так, відповідно до п. 8 ч.2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.
У статті 17 визначається юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, та відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України:
- спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;
- спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;
- спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;
- спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;
- спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;
- спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;
- спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.
Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Як вбачається з вищевикладеного, позивачем у даній справі є Приватне підприємство видавництво «Навчальна книга», а не суб'єкт владних повноважень, то заявлена вимога щодо встановлення компетенції суперечить вимогам статті 17 КАС України.
Таким чином, вказані вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Відносно позовної вимоги про те, щоб визнати, що виконання оскаржуваної постанови не звільняє видавництво від обов'язку сплатити зазначені в оскаржуваній постанові суми страхових внесків одночасно з виплатою працівникам того доходу, на який ці внески було нараховано, тобто - у встановленому законодавцем (а не відповідачами) порядку, то суд звертає увагу, що вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не відповідають вимогам ч.4 ст.105 КАС України, згідно якої адміністративний позов може містити вимоги про:
1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;
2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;
3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;
4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;
5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;
6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;
7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2015 року

Суддя О.В. Єфанова