Справа № 815/4569/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4569/15
У Х В А Л А

12 серпня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного банку України в особі управління Національного банку України в Одеській області про визнання протиправним наказу по особистому складу управління НБУ в Одеській області № 127-К від 31.05.2007 року про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного банку України в особі управління Національного банку України в Одеській області про визнання протиправним наказу по особистому складу управління НБУ в Одеській області № 127-К від 31.05.2007 року про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з позовом представником позивача до суду подано заяву про поновлення строків, в якій останній просить суд поновити строки на подання позовної заяви про поновлення на роботі ОСОБА_1, посилаючись на те, що з наказом по особистому складу управління НБУ в Одеській області № 127-К від 31.05.2007 року про звільнення ОСОБА_1, останню до теперішнього часу не ознайомлено, трудову книжку на руки не видано, а отже строк не пропущено.

Відповідно до ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску звернення до суду поважними), та, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі відкриває провадження в адміністративній справі.

Згідно ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 22.10.1996р., 27.02.1980р.).

При цьому, слід зазначити, що судом вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, викладені в позові щодо поновлення строку звернення до суду з даним позовом, суд не визнає їх недостатніми та вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви представника позивача з огляду на наступне.

З адміністративного позову та доданих документів вбачається, що позивач оскаржує наказ по особовому складу управління Національного банку України в Одеській області № 127-К від 31.05.2007 року про звільнення її за ст. 38 КЗпП України, тоді як із даним адміністративним позовом звернулася лише 11.08.2015 року, тобто із суттєвим порушенням встановленого КАС України місячного строку для звернення до суду.

У заяві про поновлення строків, поважність причин пропуску строку звернення до суду, представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 до теперішнього часу не ознайомлено зі спірним наказом та не видано їй трудову книжку.

Суд зазначає, що поважність причин для поновлення строку звернення до адміністративного суду суд оцінює у кожному конкретному випадку з метою визначення правових наслідків. Так, поважними причинами можуть бути визнані: захворювання, що перешкоджає звернутись до суду, відрядження, несвоєчасне отримання оскаржуваного рішення тощо.

З урахуванням вищенаведеного, дослідивши адміністративний позов та матеріали, що додані до нього, суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки наказ № 127-К виданий управлінням Національного банку України в Одеській області 31.05.2007 року, тобто більше восьми років тому, і позивач знала про його існування, оскільки наводить його дату та номер, проте ані в адміністративному позові, ані в матеріалах, що додані до нього позивач не наводить жодної причини того, чому вона більше як вісім років не зверталася до суду з вимогою про оскарження вказаного наказу, або не зверталася до суду щодо зобов'язання управління Національного банку України в Одеській області видати копію наказу та трудову книжку, в разі їх ненадання.

При цьому, засобами КП «ДСС» судом встановлено, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 2а-5830/08/1570 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Одеській області, ОСОБА_2 про визнання правового акту індивідуальної дії протиправним та незаконним, поновлення на посаді, відшкодування збитків, визнання протиправною бездіяльності щодо надання пільгового кредиту для придбання житла та щодо відмови у взятті на квартирний облік, зобов'язання вчинити певні дії. Тобто з викладеного вбачається, що в межах вказаної адміністративної справи № 2а-5830/08/1570 також розглядалися вимоги ОСОБА_1 про поновлення її на посаді, про що, зокрема, зазначив також представник позивача у заяві про поновлення строків.

Так представник позивача у заяві про поновлення строків, зокрема, вказав, що у Одеському окружному адміністративному суді на протязі декількох років розглядалася справа за позовом ОСОБА_1 до управління Національного банку України в Одеській області до Малиновського районного суду про поновлення на роботі та інше, де представником був ОСОБА_3, якому було видано нотаріальну довіреність, проте як повідомила позивач в 20 числах липня 2015 року їй стало відомо про те, що ОСОБА_3 її справою не займається, оскільки помер.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 року у справі № 2а-5830/08/1570 адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Одеській області, ОСОБА_2 про визнання правового акту індивідуальної дії протиправним та незаконним, поновлення на посаді, відшкодування збитків, визнання протиправною бездіяльності щодо надання пільгового кредиту для придбання житла та щодо відмови у взятті на квартирний облік, зобов'язання вчинити певні дії - залишено без розгляду відповідно до приписів п.8 ч.1 ст.155 КАС України (позивач до закінчення судового розгляду залишила судове засідання без поважних причин і не звернулася до суду із заявою про судовий розгляд за її відсутності).

Так, зокрема, із зазначеної ухвали вбачається, що у судовому засіданні 29.01.2013р. під час судового розгляду справи позивачка - ОСОБА_1 до закінчення судового розгляду залишила судове засідання без поважних причин, пояснивши наступне: "Я покинула зал судебного заседания!"; представник позивачки - ОСОБА_3, після цього підвівся та вийшов с зали судового засідання зі словами: "Нема чого тут мені робити". Позивачка та її представник не зверталися до суду із заявою про судовий розгляд за відсутності позивача та представника позивача. Залишення зали судового засідання позивачкою та її представником відбулось після відхилення судом клопотань про забезпечення позову та у зв'язку із небажанням позивачки допустити закінчення розгляду справи по суті та прийняття судом рішення.

Із вищезазначеною ухвалою суду від 29.01.2013 року у справі № 2а-5830/08/1570 погодився суд апеляційної інстанції (ухвала суду від 30.05.2013 року), залишивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану ухвалу без задоволення, а саму ухвалу суду без змін.

Тобто з вищевикладеного вбачається, що позивачу було відомо про порушення її прав ще на початку 2013 року.

Суть строку на звернення до суду полягає в обмеженні часу, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними; після його завершення відносини стають стабільними. Тривалість і правила обчислення строку звернення до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку. Строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.

При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли було фактично пред'явлено позов.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із даними вимогами - поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Таких обставин судом не встановлено, у зв'язку із чим суд вважає за необхідне в силу ч.1 ст.100 КАС України залишити позовну заяву без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 99, 100, 107, 160, 165 КАС України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національного банку України в особі управління Національного банку України в Одеській області про визнання протиправним наказу по особистому складу управління НБУ в Одеській області № 127-К від 31.05.2007 року про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя С.О. Стефанов