Справа № 825/2279/15-а
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року м.Чернігів Справа № 825/2279/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Тищенко М.В.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20.07.2015 позивач звернувся до суду з доповненим та уточненим (а.с. 28,70) адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області про:

визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держземагентства у Чернігівській області;

визнання припиненими трудові відносини між позивачем та Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області 18.06.2015 згідно п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України на підставі заяви позивача від 16.06.2015 та попередження про майбутнє звільнення від 08.05.2015;

вважати 24.06.2015 датою звільнення з урахуванням бажання позивача використати частину невикористаної відпустки при звільненні за відпрацьований період з 23.01.2015 по 18.06.2015;

зобов'язання Головного управління Держземагентства у Чернігівській області здійснити розрахунок з позивачем, в тому числі з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку;

зобов'язання Головного управління Держземагентства у Чернігівській області виплатити позивачу матеріальні збитки за затримку у видачі трудової книжки у розмірі середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто до дати видачі трудової книжки;

зобов'язання Головного управління Держземагентства у Чернігівській області виплатити позивачу компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

визначення дати отримання Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області позовної заяви на підставі ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2015 по адміністративній справі № 825/2279/15-а;

зобов'язання Головного управління Держземагентства у Чернігівській області виплатити середній заробіток за весь час затримки у здійсненні розрахунку під час припинення трудових відносин за заявою від 16.06.2015, а саме виплати вихідної допомоги, починаючи з дати отримання відповідачем позовної заяви, як вимоги розрахунку, по день фактичного розрахунку;

зобов'язання Головного управління Держземагентства у Чернігівській області в двотижневий термін, з дня набрання законної сили цього рішення, надати суду звіт про виконання рішення суду, як правовий захід контролю за виконанням рішення суду.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

З підстав непогодження на переведення до новоствореної юридичної особи згідно Плану заходів з проведення реорганізації Головного управління Держземагенства у Чернігівській області затвердженого наказом комісії з реорганізації Держземагенства України від 29.04.2015 № 14 та з відмовою від запропонованої посади заступника начальника відділу ринку та оцінки земель, що підтверджується підписом у попередженні про вивільнення від 08.05.2015, - 16.06.2015 позивачем було надіслано до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області заяву про припинення трудових відносин з 18.06.2015 та виявлено бажання використати частину невикористаної відпустки за відпрацьований час, яка складає 7 днів, одночасно запропоновано вважати датою звільнення 25.06.2015, а також надіслати на його адресу відомості про отримані доходи за період з 01.01.2015 по 25.06.2015. В своїй заяві позивач повідомив про надання документу про тимчасову втрату працездатності, який буде надіслано на адресу відповідача 17.06.2015. Вказані обставини позивач вважає достатніми для задоволення позовних вимог, оскільки Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) виключає обовязок працівника відпрацьовувати два місяці у випадку виявлення власного бажання на звільнення, що є конституційним правом останнього. А також посилаючись на ст. 3 Закону України «Про відпустки» вважає своє бажання використати 7 днів відпустки перед звільненням законним.

Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, позивач посилається на те, що відповідач повинен виплатити позивачу матеріальні збитки за затримку у видачі трудової книжки у розмірі середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто до дати видачі трудової книжки, а також виплатити компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., оскільки без трудової книжки позивач втрачає можливість отримувати дохід.

Вважаючи протиправною бездіяльності Головного управління Держземагентства у Чернігівській області щодо не припиненими трудових відносин із позивачем 18.06.2015 згідно п.6 ст.36 КЗпП України на підставі заяви позивача від 16.06.2015 та попередження про майбутнє звільнення від 08.05.2015, ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позові з наданням додаткових пояснень.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити, пославшись на обовязок дотримання графіку відпусток , а також на персональне письмове попередження про вивільнення від 08.05.2015, яке містить чітко визначені умови та строки вивільнення, та персонально підписані ОСОБА_1, тобто доведені до позивача персонально. Проте, позивач не погодився на переведення на запропоновану посаду, про що в попередженні також міститься його підпис.

При цьому, відповідач наголошує на тому, що в попередженні вказано, що в разі незгоди із запропонованою посадою згідно ст.49-2 КЗпП України позивача буде звільнено із займаної посади через 2 місяці з дня ознайомлення з цим попередженням, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. Також, в попередженні зазначено, що з дня попередження і до дня звільнення ОСОБА_1 повинен виконувати свої обовязки в повному обсязі, додержуватись правил внутрішнього трудового розпорядку.

Враховуючи вказане, відповідач вважає, що строк попередження ОСОБА_1 закінчується 08.07.2015. При цьому, КЗпП України не містить положень, які передбачають зменшення такого строку роботодавцем, тобто Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області або уповноваженим ним органом.

При цьому, у заяві від 16.06.2015 позивач забажав самостійно припинити трудові відносини та використати відпустку, на підставі Закону України «Про відпустки». Проте, в даній заяві позивачем не вказано підстави його звільнення (за власним бажанням, за згодою сторін і т.д.) та взагалі вимоги вказані у заяві не узгоджуються між собою за змістом та відповідними діями.

Так, звільнення працівника за п.6 ст.36 КЗпП України є звільненням за ініціативою роботодавця, тобто не за бажанням працівника, а відпустку позивач мав намір отримати за своїм бажанням у разі його звільнення, не дивлячись на те, що ініціативи Головного управлінням Держземагентства у Чернігівській області про звільнення позивача на час надходження цієї заяви не було.

Також, зазначивши ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», на думку відповідача, наведене вище підтверджує те, що Головне управління Держземагентства у Чернігівській області не відмовляло позивачу у наданні відпустки, а питання щодо її надання вирішувалось би після виходу позивача на роботу, оскільки згідно попередження звільнення працівника мало бути за п.6 ст.36 КЗпП України, а не за бажанням працівника.

Крім того, відповідач наголосив на тому, що позивач не дочекавшись рішення керівника, не ознайомившись з наказом про відпустку або причинами відмови в її наданні (в разі наявності таких) не вийшов на роботу. І оскільки ОСОБА_1 не став до роботи 18.06.2015, то позивачу неодноразово Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області направлялись листи (від 18.06.2015 №31- 25-0.7-10458/2-15, від 23.06.2015 №31-25-0.7-10469/2-15, від 24.06.2015 №31-25-7-10513/2-15, від 26.06.2015 №31-25-0.7-10527/2-15) з проханнями зявитись на роботі та надати пояснення про причини відсутності на роботі з 18.06.2015 (додатки №14, №16, №19, №20). Також відповідач вказав, що відсутність позивача на робочому місці з 18.06.2015 відображена в табелі обліку робочого часу Головного управління Держземагентства у Чернігівській області, зафіксована та підтверджена відповідними актами та службовими записками.

Відповідач звертає увагу на те, що 07.07.2015 позивача було повідомлено листом №31-25-0.12-10549/2-15 про те, що згідно попередження про вивільнення від 08.05.2015, позивач можете бути звільнений з посади заступника начальника відділу ринку та оцінки земель Головного управління Держземагентства у Чернігівській області на підставі п.6 ст.36 КЗпП України після 08.07.2015, а не з 25.06.2015. Також, в даному листі вказано, що заява позивача від 16.06.2015 вх.№20/3-15-0.5 не може бути задоволена із зазначенням причин.

В запереченні на позов зазначено, що жоден нормативно-правовий акт не містить автоматичного надання відпустки або звільнення працівника без прийняття рішення роботодавця та ознайомлення працівника з таким рішенням, тобто з наказом. Навіть ст.38 КзпП вимагає дотримання певних умов звільнення працівника за його бажанням. Також, не зрозумілими та неузгодженими є дії позивача із змістом його позиції, оскільки, якщо позивач вважав себе автоматично звільненим, то чому в день - 25.06.2015, на його думку, звільнення не з'явився в Головному управлінні для отримання наказу, трудової книжки та розрахунку.

З огляду на вищенаведене представник відповідача вважає, що Головне управління Держземагентства у Чернігівській області діяло виключно в межах чинного законодавства і не вчиняло жодних порушень інтересів позивача. Відповідно, відсутні всі обставини та підстави вважати, що вимоги позивачів є достатніми та підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач перебував у трудових відносинах з Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області 25.10.2010 по 06.08.2015, згідно копії трудової книжки (а.с. 66-69,79).

З метою виконання п.4 Плану заходів з проведення реорганізації Головного управління Держземагенства у Чернігівській області затвердженого наказом комісії з реорганізації Держземагенства України від 29.04.2015 № 14 позивача 08.05.2015 було попереджено про вивільнення та запропоновано посаду заступника начальника відділу ринку та оцінки земель.

З підстав непогодження на переведення до новоствореної юридичної особи, що підтверджується підписом у попередженні про вивільнення (а.с.9) 16.06.2015 позивачем було надіслано до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області заяву про припинення трудових відносин з 18.06.2015 та виявлено бажання використати частину невикористаної відпустки за відпрацьований час, яка складає 7 днів, одночасно просив вважати датою звільнення 25.06.2015, а також надіслати на його адресу відомості про отримані доходи за період з 01.01.2015 по 25.06.2015. В своїй заяві позивач повідомив про надання документу про тимчасову втрату працездатності, який буде надіслано на адресу відповідача 17.06.2015 (а.с. 14 та 45).

Листом від 18.06.2015 № 31-25-0.7-10458/2-15 Головне управління Держземагентства у Чернігівській області повідомило позивача про отримання листка непрацездатності, виписаного у Чернігівській міській лікарні № 1 Чернігівської міської ради, згідно якого позивач хворів з 02.06.2015 по 17.06.2015 та повинен був стати до роботи 18.06.2015, та просили повідомити про причини його відсутності на робочому місці 18.06.2015 (а.с.11). Одночасно відповідачем були надіслані запити про отримання інформації щодо відкриття відповідними лікарнями листка непрацездатності з 18.06.2015 на ім'я позивача (а.с.46, 47, 49, 50, 51,53).

Позивачу неодноразово направлялись листи з проханням з'явитись на роботі та надати пояснення про причини відсутності на робочому місці з 18.06.2015 (а.с. 54, 56, 59, 60, 62) Факт відсутності позивача на роботі також підтверджується відповідними доповідними записками та актами (а.с. 55, 57, 58, 61).

В судовому засіданні 06.08.2015 після стадії розгляду справи по суті, перед початком дослідження матеріалів справи, за клопотанням відповідача було оголошено перерву у звязку з необхідністю надання доказу, який може вплинути на вирішення справи.

Після перерви, в судове засідання 06.08.2015 представником відповідача надано копію наказу від 06.08.2015 № 33-к про звільнення ОСОБА_1 (а.с.75) та надано для огляду трудову книжку, де зроблено відповідний запис, копію якої судом долучено до матеріалів справи (а.с.79).

Відповідачем також надано копію довідки про доходи ОСОБА_1 та розрахунковий лист (а.с. 77,78.). Позивачем виявлено бажання ознайомитись та отримати вищезазначені документи, копії яких надані позивачу в судовому засіданні, що підтверджується заявою (а.с.80). Позивач також заявив клопотання про перерву у справі в звязку з необхідністю вивчення обставини (а саме факту прийняття відповідачем наказу про звільнення) з метою доповнення позовних вимог та витребування додаткових доказів. Протокольною ухвалою суду в задоволенні клопотання позивача відмовлено, оскільки дослідження наказу про звільнення виходить за межі позовних вимог в даній справі, а доповнення позовних вимог суперечить ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на предмет спору, суд враховує, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, далі КАСУ).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАСУ, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. В контексті цієї норми, ч.4 ст.105 КАСУ передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

У разі задоволення адміністративного позову відповідно до ч.2 ст.162 КАСУ суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, абзац 2 ч.2 ст.162 КАСУ підлягає тлумаченню з урахуванням викладеного висновку і повинен розумітися таким чином, що суд, обираючи спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, не може у своєму рішенні використовувати повноваження субєкта владних повноважень, оскільки адміністративний суд у виборі способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин обмежується конституційними засадами. Тобто адміністративний суд не може ухвалити рішення щодо зобовязання вчинити дії, які відносяться до дискреційних повноважень субєкта владних повноважень. Прийняття наказу про звільнення є прерогативою органу, який прийняв позивача на посаду. Виключно Державне агентство земельних ресурсів України та відповідні управління, мають право приймати та звільняти із займаної посади державних службовців.

Таким чином, позовні вимоги про визнання припиненими трудові відносини між позивачем та Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області 18.06.2015 згідно п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України на підставі заяви позивача від 16.06.2015 та попередження про майбутнє звільнення від 08.05.2015 - належать до дискреційних повноважень субєкта владних повноважень, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог: вважати 24.06.2015 датою звільнення з урахуванням бажання позивача використати частину невикористаної відпустки при звільненні за відпрацьований період з 23.01.2015 по 18.06.2015; зобов'язання Головного управління Держземагентства у Чернігівській області здійснити розрахунок з позивачем, в тому числі з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку; зобов'язання Головного управління Держземагентства у Чернігівській області виплатити позивачу матеріальні збитки за затримку у видачі трудової книжки у розмірі середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто до дати видачі трудової книжки; визначення дати отримання Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області позовної заяви на підставі ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2015 по адміністративній справі № 825/2279/15-а; зобов'язання Головного управління Держземагентства у Чернігівській області виплатити середній заробіток за весь час затримки у здійсненні розрахунку під час припинення трудових відносин за заявою від 16.06.2015, а саме виплати вихідної допомоги, починаючи з дати отримання відповідачем позовної заяви, як вимоги розрахунку, по день фактичного розрахунку, - суд встановив наступне. Зазначені вимоги є похідними від вимоги про визнання припиненими трудові відносини (що належить до дискреційних повноважень субєкта владних повноважень), а отже не підлягають задоволенню також.

Крім того, вимога визнати припиненими трудові відносини (разом з похідними від неї позовними вимогами) не має юридичного характеру, оскільки безпосередньо з 06.08.2015 не може впливати на захист прав і обов'язків позивача.

За усталеними в теорії права підходами до класифікації актів, нормативно-правовий акт - виданий суб'єктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обов'язкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб, та призначений для неодноразового застосування. Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований. Обов'язковою ознакою як нормативно-правового акту, так і правового акту індивідуальної дії є юридичний характер, тобто обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (суб'єктів), дотримання їх забезпечується правовими механізмами.

Суд також звертає увагу на те, що Кодексом адміністративного судочинства України встановлена процедура судового оскарження рішення державного органу, прийнятого у зв'язку із здійсненням компетенції у відповідній сфері.

Так, нормативно-правові акти, які регулюють діяльність Державного агентства земельних ресурсів України та відповідних управлінь, наділяють відповідача повноваженнями, перебирання яких на себе судом суперечило б принципу законності.

Отже, оскільки в судовому засіданні 06.08.2015 встановлено, що позивача звільнено з посади наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 06.08.2015 № 33-ос на підставі п. ст. 40 Кодексу законів про працю України, з огляду на таке, бездіяльність відповідача в судовому порядку не може бути визнана протиправною, оскільки вичерпала свою дію шляхом прийняття наказу про звільнення, який в свою чергу, може бути оскаржений до адміністративного суду, однак в іншому судовому провадженні. Тобто, результат таких дій знайшов своє відображення у вищезазначеному наказі від 06.08.2015 № 33-ос, який може бути визначений позивачем як обєкт оскарження.

Також щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність щодо неприпинення трудових відносини між позивачем та Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області 18.06.2015 згідно п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України на підставі заяви позивача від 16.06.2015 та попередження про майбутнє звільнення від 08.05.2015, суд зазначає, що дія або бездіяльність, як юридичний факт, повинно доводитись певним видом доказування, як то порушення інструкцій, правил, порядку, що позивачем не доведено.

Також суд звертає увагу на те, що встановлення факту бездіяльності субєкта владних повноважень не містить обов'язкового для відповідача припису, тобто не відповідає способу судового захисту права, тому суд визнає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, безвідносно до мотивів, якими суд обґрунтував висновок про відмову в позові.

Крім того, дійсно стаття 3 Закону України від 15.11.1996 № 504 «Про відпустки» встановлює право на відпустки у разі звільнення (за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.), однак державний службовець, до категорії яких відноситься позивач, має обовязок пересвідчитись в тому, що відповідачем винесено наказ про надання відпустки, що має окремий заявний характер, а також до моменту винесення наказу про звільнення з посади за власним бажанням, згідно правил внутрішнього трудового розпорядку (ст. 142 КЗпП) позивач зобовязаний сумлінно виконувати свої посадові обовязки та перебувати на робочому місці, відповідно до обов'язків державних службовців, встановлених Законом України «Про державну службу».

Висновок суду про позовну вимогу, що є похідною від вимоги про визнання припиненими трудові відносини (що належить до дискреційних повноважень субєкта владних повноважень), а отже не підлягає задоволенню, також відноситься і до позовної вимоги про стягнення компенсації за нанесену моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Посилання позивача на те, що без трудової книжки позивач втрачає можливість отримувати дохід, відповідно втрачає реальний зв'язок з життям та не може утримувати сімю, спростовується бездіяльністю самого позивача та відсутністю обґрунтованих доказів.

При цьому обґрунтування відповідача щодо неможливості звільнення позивача раніше 2-х місячного строку (лист від 07.07.2015 №31-25-0.12-10549/2-15, а.с. 62), з посиланням на необхідність виконання п.4 Плану заходів з проведення реорганізації Головного управління Держземагенства у Чернігівській області, затвердженого наказом комісії з реорганізації Держземагенства України від 29.04.2015 № 14 та посиланням на те, що позивача 08.05.2015 було попереджено про вивільнення та запропоновано посаду заступника начальника відділу ринку та оцінки земель, суд визнає помилковими.

Вимога щодо визначення дати отримання Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області позовної заяви на підставі ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2015 по адміністративній справі № 825/2279/15-а, за своїм змістом не може відноситись до позовних вимог, оскільки статус такого визначення є лише обєктом дослідження фактичних обставин справи згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, сформованого судом, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Також вимога щодо зобов'язання Головного управління Держземагентства у Чернігівській області в двотижневий термін, з дня набрання законної сили цього рішення, надати суду звіт про виконання рішення суду, як правовий захід контролю за виконанням рішення суду, не підлягає задоволенню, оскільки відноситься до дискреційних повноважень суду.

Сукупний аналіз вищезазначених норм Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки» та Закону України «Про державну службу» свідчить про безпідставність вимог позивача, відповідно враховуючи ст. 19 Конституції України, ст.ст. 71, 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк