Справа № 822/2700/15
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2700/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі: представника позивачаОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 смт. Теофіполь Хмельницької області до Апарату Верховної Ради України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача в якому просить стягнути з Апарату Верховної Ради України на його користь 59 067,32 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свій позов позивач мотивує тим, що розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 9269 від 15.11.2013 року він з 08.11.2013 року був прийнятий на роботу до Апарату Верховної Ради України та зарахований на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5, з поширенням дії Закону України "Про державну службу" шляхом переведення з управління Пенсійного фонду України в Теофіпольському районі Хмельницької області.

Цим же розпорядженням йому було присвоєно 7 ранг державного службовця.

Розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 9733 від 04.12.2013 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

При звільненні позивача відповідачем не була виплачена грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів, право на яку передбачено частиною 13 статті 37 Закону України "Про державну службу" (редакція, що була чинною на момент звільнення позивача).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач зазначає, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.02.2014 року, яка набрала законної сили відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України 18.09.2014 року, зобов'язано ОСОБА_6 Верховної Ради України виплатити ОСОБА_4 за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів помічника-консультанта народного депутата України у зв'язку із виходом на пенсію.

Вказує, що дане рішення суду фактично виконано відповідачем 09.04.2015 року, коли він отримав грошову допомогу.

За час затримки з вини відповідача розрахунку при звільненні, а саме з 03.12.2013 року по 08.04.2015 року, тобто за 16 місяців та 6 днів, розмір відшкодування середнього заробітку становить 59 067,32 грн., (3 646,13 грн., - середній заробіток х 16 - кількість місяців) + (3 646,13 грн., - середній заробіток : 30 х 6 - кількість днів).

З наведених обставин позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, та надав суду пояснення згідно викладених у позовній заяві обставин.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, та до часу розгляду справи надіслав на адресу суду заперечення, в яких зазначив, що відповідач не є роботодавцем по відношенню до позивача, умови проходження державної служби помічниками-консультантами народних депутатів України, є специфічними, які регламентовані спеціальними нормативно-правовими актами - статтею 34 Закону України "Про статус народного депутата народного депутата України" та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 року за № 379/95-ВР.

Також до відповідача не можуть бути застосовані норми статті 117 Кодексу законів про працю України щодо відповідальності за затримку розрахунку позивача, оскільки вона передбачає наявність вини власника чи уповноваженого органу у невиплаті зазначених сум, а за відповідачем такої вини немає, адже відповідач не має права брати на себе фінансові зобов'язання щодо помічників-консультантів народних депутатів України, які не передбачені Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином відсутні законні підстави вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи.

У запереченнях відповідач вказав, що справу просить слухати за відсутності його представника.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач згідно з розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 9269 від 15.11.2013 року з 08.11.2013 року був прийнятий на роботу до Апарату Верховної Ради України та зарахований на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5, з поширенням дії Закону України "Про державну службу" шляхом переведення з управління Пенсійного фонду України в Теофіпольському районі Хмельницької області, цим же розпорядженням йому було присвоєно 7 ранг державного службовця.

Розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 9733 від 04.12.2013 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

При звільненні позивача відповідачем не була виплачена грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів, право на яку передбачено частиною 13 статті 37 Закону України "Про державну службу" (редакція, що була чинною на момент звільнення позивача).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що в провадженні Хмельницького окружного адміністративного суду перебував спір позивача про визнання протиправною невиплату ОСОБА_4 Апаратом Верховної Ради України грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів в зв'язку з його виходом на пенсію, а також про зобов'язання Апарату Верховної Ради України виплатити ОСОБА_4 за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України грошову допомоги у розмірі 10 місячних окладів помічника-консультанта народного депутата у зв'язку з його виходом на пенсію (справа № 822/278/14).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі № 822/278/14 за позовом ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради України про зобов'язання вчинити дії, вирішено позов ОСОБА_4 задоволити та визнано протиправною невиплату ОСОБА_4 Апаратом Верховної Ради України грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів у зв'язку із виходом ОСОБА_4 на пенсію, зобов'язано ОСОБА_6 Верховної Ради України виплатити ОСОБА_4 за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів помічника-консультанта народного депутата України у зв'язку із виходом на пенсію.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі № 822/278/14 вирішено апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України задовольнити повністю, постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року - скасувати та винести нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради України про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року вирішено касаційну скаргу задовольнити частково, постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року скасувати, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року - залишити без змін.

Тобто спір про зобов'язання Апарату Верховної Ради України виплатити ОСОБА_4 за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів помічника-консультанта народного депутата України у зв'язку із виходом на пенсію, вирішено на корись позивача.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Суд зазначає, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі № 822/278/14 за позовом ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради України про зобов'язання вчинити дії, набрала законної сили 18 вересня 2014 року, згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року.

Відповідно до статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі вищезазначеного, суд вказує на те, що вищезазначеними рішеннями було підтверджено факт невиплати позивачу всіх сум, що належать йому на час звільнення, а саме: грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів у зв'язку з виходом на пенсію.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Суд зазначає, що оскільки вина відповідача була доведена судовим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду Хмельницької області, а тому є підстави для застосування положень статтей 116 та 117 КЗпП України.

Із пояснень представника позивача та позовної заяви судом встановлено, що 09.04.2015 року відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому суд вважає за необхідне зобов'язати ОСОБА_6 Верховної Ради України провести нарахування та виплату ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 03 грудня 2013 року по 09 квітня 2015 року.

В частині позовних вимог про стягнення з Апарату Верховної Ради України на його користь 59 067,32 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні замість органу, якому надані такі повноваження.

При вирішенні даного спору суд не бере до уваги розрахунок позивача, враховуючи відсутність відповідної кваліфікації у нього для проведення таких розрахунків.

Суд критично оцінює заперечення відповідача на даний адміністративний позов, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, що містяться у матеріалах справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 86, 159 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

ОСОБА_6 Верховної Ради України провести нарахування та виплату ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 03 грудня 2013 року по 09 квітня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В повному обсязі постанова суду буде виготовлена 13.08.2015 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2015 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1