Справа № 2а/1770/3214/2011
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/3214/2011

13 жовтня 2011 року 10год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Кривчук К.І., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивач: не прибув,

представник відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Державної податкової інспекції у м.Рівне
про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення недоотриманого надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб, -
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне (далі - ДПІ у м.Рівне) про визнання неправомірними дій, зобовязання здійснення розрахунку з податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податку, відповідно до чинного законодавства з урахуванням квитанції про оплату від 07.12.2010р. №359 та стягнення суми недоотриманого надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб відповідно до вказаного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, визначаючи до повернення суми податкового кредиту з податку з доходів фізичних осіб за 2010 рік, неправомірно не врахував кошти, сплачені за навчання дочки згідно з квитанцією від 07.12.2010р. №359 на суму 3000,00грн.

У судовому засіданні 05.09.2011р. позивач позовні вимоги підтримала повністю та пояснила суду, що 07.12.2010р. сплатила за навчання дочки ОСОБА_3 3000,00грн., які відповідно до пп.5.3.3 п.5.3 ст.5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» підлягають включенню до складу податкового кредиту за звітний 2010 рік. З метою реалізації свого права на податковий кредит за наслідками звітного податкового року, позивач подала до ДПІ у м.Рівне річну податкову декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2010 року з відповідною заявою та усіма необхідними документами про підтвердження витрат. Проте, відповідачем квитанція про оплату від 07.12.2010р. №359 на суму 3000,00грн. не була прийнята як документ, що підтверджує здійснення витрат у 2010 році та наступних звітних податкових роках, та дає право на податковий кредит за 2010 рік та наступні звітні роки. Вказала, що такі дії ДПІ у м.Рівне порушують норми чинного законодавства. Згідно з пп.«а» пп.20.4.1 п.20.4 ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» відповідальною особою за вказане порушення є виключно ДПІ у м.Рівне. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі: визнати дії ДПІ у м.Рівне в частині розрахунку суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податку ОСОБА_2, неправомірними; зобовязати ДПІ у м.Рівне здійснити розрахунок суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податку ОСОБА_2, відповідно до чинного законодавства, з урахуванням квитанції про оплату від 07.12.2010р. №359 на суму 3000,00грн., стягнути з ДПІ у м.Рівне на користь ОСОБА_2 недоотриманого надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб, з урахуванням квитанції від 07.12.2010р. №359 на суму 3000,00грн., внаслідок застосування права на податковий кредит.

ДПІ у м.Рівне позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив суду, що відповідно до п.5.3 ст.5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року такі витрати, фактично понесені ним протягом такого звітного року, зокрема пп.5.3.3 надає право віднести до податкового кредиту суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості середньої професійної або вищої форми навчання такого платника податку, іншого члена його сім'ї першого ступеня споріднення, але не більше суми, визначеної у підпункті 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього Закону, у розрахунку за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року. Відповідно до п.1.7 вказаного Закону звітний податковий період проміжок часу, який розпочинається з першого календарного дня першого місяця такого періоду та закінчується останнім календарним днем останнього місяця такого періоду. Тобто, якщо період дорівнює року, то звітний податковий рік починається з 1 січня та закінчується 31 грудня такого року. Таким чином, до складу податкового кредиту за звітний рік можуть бути включені витрати, понесені платником податку безпосередньо у такому звітному році та за місяці навчання такого звітного року. Отже, якщо платіжним документом у 2010 році проведено оплату навчання у майбутньому навчальному (звітному податковому) періоді, зокрема за II семестр 2011 навчального року (2011 звітний податковий рік), то квитанція про таку сплату на підставі п.5.3 ст.5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» не може бути прийнята податковим органом як документ, що підтверджує понесення витрат у 2010 році та наступних звітних податкових роках та дає право на податковий кредит за 2010 рік та наступні роки. Вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, просив у їх задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

30.06.2007р. між позивачем (замовник) та Національним університетом водного господарства та природокористування укладено договір №77209 про підготовку фахівця на умовах повного відшкодування витрат за навчання, згідно з яким дочка позивача ОСОБА_3 зарахована на 1 курс навчання факультету економіки і підприємництва за напрямом підготовки облік і аудит для отримання освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр денної форми навчання (а.с.14).

Згідно з п.4.3 вказаного договору замовник вносить плату за перший курс (рік навчання) впродовж 10-ти днів після оголошення результатів іспитів абітурієнта, за другий і наступні курси оплата здійснюється посеместрово, впродовж 10 днів після початку семестру.

На виконання умов договору позивачем внесено плату за навчання за 4 курс: відповідно до квитанції від 14.08.2010р. №1462.189.5 - у розмірі 2000,00грн. за посередництвом Рівненської філії ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до квитанції від 28.08.2011р. №10 у розмірі 1570,00грн. за посередництвом Рівненського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України», відповідно до квитанції від 07.12.2010р. №359 у розмірі 3000,00грн. за посередництвом Рівненського відділення ВАТ "КБ "Надра" (а.а.с.50-51). Всього за навчання у 2010 році було сплачено 6570,00грн.

Як вбачається з інформації Національного університету водного господарства та природокористування від 19.09.2011р. №001-1349, 4 курс навчання студентки університету ОСОБА_3 охоплює період з 1 вересня 2010 року по 30 червня 2011 року, вартість 4-го курсу навчання складає 6570,00грн. Проплата в сумі 3000,00грн. здійснена студенткою 07.12.2010р., є коштами за 2010/2011 навчальний рік, тобто за надання освітньої послуги упродовж вересня 2010 року червня 2011 року (а.с.47).

Позивач зареєстрована як платник податку в Державному реєстрі фізичних осіб одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.7).

24.03.2011р., з метою реалізації права на податковий кредит, ОСОБА_2 до ДПІ у м.Рівне подано декларацію про доходи, одержані нею за період з 1 січня по 31 грудня 2010 року з документальним підтвердженням фактично понесених витрат, які підлягають включенню до складу податкового кредиту (а.с.29-32). Зокрема, до таких витрат позивачем включено кошти, сплачені за навчання дочки згідно з вищевказаними квитанціями, у загальній сумі 6570,00грн.

Відповідач, здійснюючи розрахунок сум податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податку ОСОБА_2 у звязку з реалізацією права на податковий кредит, не взяв до уваги кошти сплачені позивачем за навчання дочки у сумі 3000,00грн. згідно з квитанцією від 07.12.2010р. №359. Внаслідок таких дій сума податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню позивачу, була визначена відповідачем у розмірі 218,76грн., тобто на 450,00грн. менше, ніж розраховано самим платником податків (668,76грн.).

На запит позивача листом від 23.06.2011р. №22165/17-241 відповідач розяснив, що квитанція про сплату вартості навчання за II семестр 2011 навчального року (2011 звітний податковий рік) не може бути прийнятою податковим органом як документ, що підтверджує понесення витрат у 2010 році та наступних звітних податкових роках та дає право на податковий кредит за 2010 рік та наступні роки, на підставі п.5.3 ст.5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». До складу податкового кредиту за звітний рік можуть бути включені витрати, понесені платником податку безпосередньо у такому звітному році та за місяці навчання такого звітного року. (а.с.12).

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до п.1.16 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р. N889-IV (далі Закон N889-IV) податковий кредит - сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону N889-IV до складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

Підпунктом 5.3.3 пункту 5.3 ст.5 Закону N889-IV передбачено, що платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості середньої професійної або вищої форми навчання такого платника податку, іншого члена його сім'ї першого ступеня споріднення, але не більше суми, визначеної у підпункті 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього Закону, у розрахунку за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року. Такі витрати включаються при навчанні платника податку або іншого члена його сім'ї першого ступеня споріднення - до податкового кредиту одного з таких членів за їх вибором. Зазначений вибір вважається здійсненим, якщо платник податку подає податкову декларацію, у якій визначається сума таких витрат.

Відповідно до пп.1.20.4 п.1.20 ст.1 Закону N889-IV членами сім'ї фізичної особи є її дружина або чоловік, діти як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка (у тому числі усиновлені), батьки, баба або дід як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка, брати чи сестри як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка, онуки як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка, інші утриманці такої фізичної особи або її опікуни, визнані такими згідно із законом.

Позивач скористалася наданим їй правом на податковий кредит, подавши відповідачу річну податкову декларацію за 2010 рік, визначивши суму податкового кредиту і підтвердивши її належними та допустимими доказами (платіжними квитанціями та відповідним договором). Оскільки у 2010 році ОСОБА_2 було сплачено за навчання дочки 6570,00грн., вона правомірно включила зазначену суму до податкового кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ у м.Рівне не доведено правомірності дій щодо розрахунку суми податкового кредиту позивача з врахуванням кількості місяців навчання дочки останньої в звітному податковому 2010 році (без врахування суми, сплаченої за навчання згідно з квитанцією від 07.12.2010р. №359), оскільки до складу податкового кредиту включаються витрати, фактично понесені платником податків у звітному періоді, які підтверджені документально.

З урахуванням положень ч.2 ст.11 КАС України, у звязку з необхідністю повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до пп.20.4.3 п.20.4 ст.20 Закону N889-IV повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, та штрафів відповідно до підпункту 20.4.2 цього пункту здійснюється органом державного казначейства з рахунку, на який зараховується цей податок до його розподілу між рівнями відповідних місцевих бюджетів.

За змістом Порядку взаємодії органів державної податкової служби, місцевих фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 21.12.2010 N974/1597/499, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 р. за N1386/1868, повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб здійснюється відповідним територіальним органом Державного казначейства України після надання органом державної податкової служби відповідних висновків, погоджених з відповідним місцевим фінансовим органом.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача недоотриманого надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб, з урахуванням квитанції від 07.12.2010р. №359 на суму 3000,00грн., внаслідок застосування права на податковий кредит, задоволенню не підлягають. Проте, суд вважає за необхідне зобовязати ДПІ у м.Рівне здійснити дії щодо повернення ОСОБА_2 вказаного недоповернутого податку шляхом надання територіальному органу Державного казначейства України відповідних висновків у встановленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Державної податкової інспекції у м.Рівне щодо заниження суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягають поверненню платнику податку ОСОБА_2 внаслідок використання нею права на податковий кредит за звітний 2010 рік, неправомірними.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у м.Рівне здійснити розрахунок суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податку ОСОБА_2 внаслідок використання нею права на податковий кредит за звітний 2010 рік, з урахуванням квитанції про оплату за навчання від 07.12.2010р. №359

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у м.Рівне здійснити дії щодо повернення платнику податку ОСОБА_2 суму недоповернутого податку з доходів фізичних осіб за звітний 2010 рік, з урахуванням квитанції про оплату за навчання від 07.12.2010р. №359.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_2 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2,27грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дудар О.М.