Справа № 809/885/13-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року Справа № 876/9893/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Іщук Л. П., Онишкевича Т. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мартинишина Р. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2013 року в справі за позовом Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області до Управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2013 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області до Управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання Управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради виконати пункти 1 та 2 вимоги Івано-Франківської об'єднаної державної фінансової інспекції про усунення порушення, виявлених ревізією від 02 липня 2012 року № 810-14/1091, а саме зобов'язати Управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради провести претензійно-позовну роботу щодо повернення зайво нарахованих та виплачених коштів на загальну суму 9188,11 грн., в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих грошових виплат кошти в сумі 25233,94 грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України; відшкодовані винною особою зайво отримані за 2008-2012 роки кошти перерахувати в дохід міського бюджету на рахунок 00002 в Управління Державної казначейської служби в Україні в м. Івано-Франківську; провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду та повернути зайво сплачені кошти в сумі 9188,11 грн. (зарахувати в рахунок майбутніх платежів).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що за невідпрацьований час роботи за сумісництвом водію господарської групи Управління освіти ОСОБА_1 за 2008-2011 роки та за січень-лютий 2012 року було незаконно нараховано заробітну плату. Також зазначено, що оскільки Управлінням освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради всупереч вимогам статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» обов'язкові до виконання вимоги ДФІ добровільно не виконані, тому відповідача слід зобов'язати виконати вказані вимоги в судовому порядку.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 13 травня 2013 року ОСОБА_1 залучено до участі в даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що викладені в акті висновки Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області про те, що ОСОБА_1 не відпрацював години роботи за сумісництвом згідно затвердженого начальником Управління графіку роботи водіїв є безпідставними.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що вимога Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області є правомірною, оскільки ОСОБА_1 за невідпрацьований час роботи за сумісництвом нараховано заробітної плати в загальній сумі 25233,94 грн., з яких виплачено 20694,11 грн., внаслідок проведеної виплати до фондів перераховано внесків на загальну суму 9188,11 грн.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого зроблено висновок, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що Державною фінансовою інспекцією України в Івано-Франківській області було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за період з 02 січня 2002 по 01 березня 2012 за наслідками якої складено акт за № 810-21/16 від 26 червня 2012 року.

Як вбачається із вказаного акту, ревізією було виявлено, що водію Управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_1 за невідпрацьований час роботи за сумісництвом нараховано заробітну плату в загальній сумі 25233,94 грн., з яких виплачено 20694,11 грн.

Відповідно до приписів п. 7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» Управлінню освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради було направлено вимогу про усунення порушень, виявлених ревізією від 02 липня 2012 року за № 810-14/1091, зокрема зобов'язано управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради провести претензійно-позовну роботу щодо повернення зайво нарахованих та виплачених коштів на загальну суму 9188,11 грн., в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих грошових виплат кошти в сумі 25233,94 грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України; відшкодовані винною особою зайво отримані за 2008-2012 роки кошти перерахувати в дохід міського бюджету на рахунок 00002 в Управління Державної казначейської служби в Україні в м. Івано-Франківську; провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду та повернути зайво сплачені кошти в сумі 9188,11 грн. (зарахувати в рахунок майбутніх платежів).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що така вимога відповідача є неправомірною.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, разом з тим, щодо вірної мотивації визнання такої вимоги неправомірною зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах також надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ч. 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Отже, органу державного фінансового контролю надана можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Виходячи з наведеного, в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем була пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не за позовом органу державного фінансового контролю про зобов'язання виконати вимогу або позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року № 21-40а14, № 21-63а14, від 28 жовтня 2014 року № 21-462а14.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

У відповідності до ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому, мотивувальну частину даної постанови слід змінити.

Керуючись ст. ст. 41, 158-163, 183-2, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області - задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2013 року в справі № 809/885/13-а змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову, а в решті - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Л. П. Іщук

Т. В. Онишкевич

Постанову складено в повному обсязі 07 серпня 2015 року.