Справа № 2а-2934/10/0770
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-2934/10/0770
Ряд стат. звіту № 2.15
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Боднар Т.А.

за участю перекладача ОСОБА_1;

та сторін по справі:

позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання рішення протиправним,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини З КАС України 08 грудня 2010 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 13 грудня 2010 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Управління міграційної служби в Закарпатській області про визнання рішення Управління міграційної служби у Закарпатській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця недійсним з моменту його прийняття та зобовязання Управління міграційної служби у Закарпатській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання йому статусу біженця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач в грудні 2009 року звернувся до Управління міграційної служби у Закарпатській області із заявою про надання статусу біженця. 17.12.2009 року йому було вручено повідомлення № 189 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, де на підставі ст.12 Закону України «Про біженців»від 21.06.2001 (далі за текстом - Закон) відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні. Дане рішення № 189 Управління міграційної служби у Закарпатській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні вважає необгрунтованим, оскільки відповідач не в повній мірі зясував усі обставини його обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань через його професійну діяльність, а саме те, що він неофіційно працював перекладачем у міжнародній організації Айсаф, яку не підтримували представники Талібану, оскільки останні ведуть боротьбу проти присутності іноземців в країні. Представники Талібану викрали його та завдавали побоїв. Розраховувати на захист в країні громадянської належності не має можливості оскільки такий є неефективним та не може гарантувати безпеки його життю.

Під час судового розгляду даної справи позивач підтримав позовні вимоги з мотивів, що наведені в адміністративному позові.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у письмовому запереченні. А саме вважає, що оскаржуване рішення приймалось з врахуванням та дослідженням усіх обставин справи позивача.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 04.12.2009 року звернувся до відповідача з заявою щодо набуття статусу біженця в Україні яка у порядку ст. 9 Закону України «Про біженців»була прийнята до розгляду.

Наказом № 367/б від 17 грудня 2009 року відповідно до абзацу 3 статті 12 Закону України «Про біженців»відповідач відмовив громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця у звязку з необґрунтованістю його заяви (а.с. 19).

Під час розгляду матеріалів справи громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_3 ним було повідомлено, що він народився 01.10.1992 року у місті Газні (ОСОБА_5), за національністю таджик, віросповідання мусульманство - суніт, проживав разом з матірю у власному будинку в місті Газні, ІНФОРМАЦІЯ_1, не одружений, не працюючий. Документів, щоб посвідчували особу, управлінню міграційної служби заявник не надав.

З пояснень громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_3, наданих під час співбесіди 15 грудня 2009 року слідує, що він проживав в ОСОБА_5, із документів, які б посвідчували його особу у нього були: свідоцтво про народження та підроблений паспорт для виїзду за кордон отриманий від перевізника в 2009 році.

Під час співбесіди 15 грудня 2009 року особа, яка назвалась громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_3, називає причиною виїзду з країни громадянської належності співпрацю з армією Айсаф, яку не підтримували таліби.

Разом з тим, суд вважає, що загальна ситуація громадянської війни, яка відбувається в ОСОБА_5 не є підставою для надання статусу біженця та не відповідає вимогам статті 1 Закону України «Про біженців».

На думку суду у даному випадку позивач не навів достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими. У звязку з тим, що жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками позивачем не наведено, аналіз матеріалів справи свідчить, що його побоювання стати жертвою переслідування у звязку з боку талібів, є необґрунтованими.

Зі слів заявника, він не був причетний до інцидентів із застосуванням фізичного насильства з боку представників офіційної влади ОСОБА_5.

Відповідно до п.65 глави 2 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН, переслідування відноситься до дій влади країни заявника.

Отже, особа, яка назвалась громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_3, може повернутись до ОСОБА_5, оскільки офіційними органами держави, громадянином якої він є, забезпечуються його права. Представники руху Талібан не є представниками офіційної влади в ОСОБА_5, а тому сам факт можливого переслідування з боку незаконних збройних формувань - Талібів, не є підставою для надання статусу біженця.

Позивач не навів будь-якої аргументації свого побоювання у разі повернення на батьківщину, які б ґрунтувалися на реальних подіях, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими та відповідають вимогам статті 1 Закону України Про біженців.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань.

Відповідно до статті 9 частини 2 Закону України «Про біженців»особи, які з наміром набути статус біженця намагалися незаконно перетнути або незаконно перетнули державний кордон України, повинні без зволікань звернутися до відповідного органу міграційної служби через уповноваженого цього органу чи посадову особу Державної прикордонної служби України або органу внутрішніх справ із заявами про надання їм статусу біженця, а також надати посадовим особам Державної прикордонної служби України пояснення про причини спроби незаконно перетнути або незаконного перетинання державного кордону України.

Всупереч даній нормі Закону позивач звернувся до Управління міграційної служби у Закарпатській області тільки після його затримання прикордонною поліцією на території Словаччини після незаконного перетину державного кордону України з метою нелегально потрапити у країни Європи та передачі його на територію України 28.11.2009 року.

Вищевикладені обставини підтверджуються в тому числі анкетою особи, яка звернулася з заявою про надання статусу біженця від 15.12.2009 року (а.с. 20 в т.ч. зворотній бік) та протоколом співбесіди від 15.12.2009 року (а.с.а.с. 21-22).

Таким чином, як встановлено судом, жодних доказів, які б підтверджували факт переслідування позивача у ОСОБА_5 за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, по справі не здобуто.

За таких обставин суд вважає, що рішення відповідача (наказ № 367/б від 17 грудня 2009 року) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця прийняте відповідно до Закону України «Про біженців», а тому у задоволенні адміністративного позову громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_3 до управління міграційної служби у Закарпатській області слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання рішення протиправним - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий-суддя Луцович М.М.