Справа № 2-а-1268/2010
Суддя: Гудков С. В.
Дата ухвалення: 2010-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
15 жовтня 2010 року Лубенським міськрайонний суд
в складі: головуючого судді Гудкова С.В.,
при секретарі Яценко Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Відділ деркомзему у Лубенському районі Полтавської області, Відділ будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Лубенської районної державної адміністрації про визнання рішень Засульської сільської ради незаконними та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до Засульської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання рішень Засульської сільської ради незаконними та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою . Свій позов мотивували тим, що вони мають у своїй власності житловий будинок, який розташований в с.Засулля Лубенського району по вул.Костенюк,76. Їх сусідами по межі будинку №78 по вул.Костенюк в с.Засулля являються відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким на праві власності належить вищевказане домоволодіння.
Господарчі будівлі на їх подвірї зводились ще їх батьками. Щоб обслуговувати свій будинок та земельну ділянку вони до 2000 року заїздили транспортом з теперішньої вул.Новопроложеної с.Засулля, але у подальшому ця вулиця була забудована житловими будинками і вони були позбавлені можливості виорати огород, завезти мінеральні добрива та інше.
Починаючи з 2000 року у них виникли проблеми з обслуговуванням їх житлового будинку та земельної ділянки, оскільки заїздити з боку вул.Новопроложеної через її забудови можливості вже не було, а з боку вул. Костенюк залишилася лише одна можливість це заїзд між садибами №76 та №78, які належать їм та відповідачам, оскільки як вони так і відповідачі користувалися надлишками земельної ділянки.
Спочатку відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечували проти того щоб вони могли таким чином заїздити до свого двору, але потім вони, маючи у себе земельну ділянку 0.30 га та переслідуючи матеріальну зацікавленість, провели відчуження від своєї земельної ділянки 0,15 га.
Таким чином відповідачі, маючи у себе ділянку 0,15 га , вирішили узаконити свою земельну ділянку та частину надлишків земельної ділянки, що малася біля їх садиб. Позивачі розуміли, що якщо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватизують надану їм сільською радою земельну ділянку, то вони назавжди будуть позбавлені можливості обслуговувати свою земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями. Щоб запобігти цьому, позивачі постійно звертались у різні інстанції, але неодноразово отримували відповіді про те, що їм необхідно організувати заїзд через свій двір. Такі рішення Засульської сільської ради вони вважають незаконними, оскільки для влаштування заїзду через свій двір їм необхідно буде знести господарчі будівлі, чим вони будуть позбавлені права власності та їм буде заподіяна матеріальна шкода.
Позивачі неодноразово зверталися до Засульської сільської ради щодо відведення земельної ділянки під заїзд на їхню присадибну ділянку, але це питання на протязі тривалого часу не вирішувалось, лише було прийнято рішення від 22.06.2006 року щодо надання їм земельної ділянки в розмірі 0,04 га., котрою вони фактично користувалися.
Позивачі прохають суд визнати незаконними та скасувати рішення Засульської сільської ради від 27.03.2002 року, 13.11.2003 року та 28.10.2005 року щодо відведення земельної ділянки під заїзд на присадибну ділянку ОСОБА_1, рішення від 22.06.2006 року щодо надання земельної ділянки 0,08 га ОСОБА_3 та рішення від 20.10.2006 року щодо надання земельної ділянки 0,04 га ОСОБА_1 Усунути перешкоди користування земельною ділянкою, яка розташована в с.Засулля по вул.Костенюка,76 та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шляхом зобовязання Засульської сільської ради Лубенського району відвести земельну ділянку під заїзд на присадибну земельну ділянку господарства № 76 по вул.Костенюк в с.Засулля Лубенського р-ну, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свій позов підтримала, прохала його задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник Засульської сільської ради в особі ОСОБА_5 позовні вимоги позивачів не визнав, пояснивши суду, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Засульської сільської ради про влаштування заїзду на їх земельну ділянку, на що проводились відповідні обстеження комісіями та було запропоновано позивачці організувати заїзд через свій двір. Рішення Засульської сільської ради з приводу надання проїзду ОСОБА_6 через свій двір є законними та обґрунтованими.
Відповідачка ОСОБА_3, одночасно і як представник ОСОБА_4, представник відповідача адвокат ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали, пояснивши суду, що межа земельних ділянок позивачів та відповідачів встановлювалась у 50-х роках, про що свідчать насаджені дерева та кущі і встановлена позивачкою огорожа.
Представники третіх осіб Відділ деркомзему у Лубенському районі, Відділ будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Лубенської РДА в судове засідання не зявились, надіслали суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду .
Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позовних вимогах ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав .
Судом встановлено, що позивачі по справі проживають в житловому будинку, який розташований в с.Засулля Лубенського району Полтавської області по вул.Костенюк, 76. Їхніми сусідами являються відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають в будинку №78. Розміри земельних ділянок що належать сторонам, на яких розташовані їхні садиби, згідно записів земельно-кадастрової книги Засульської сілької ради і карти аерознімків 1958 року становили відповідно по 0,25 га і 0,15 га. Між власниками вказаних земельних ділянок на протязі багатьох років встановилися дійсні межі користування земельними ділянками та заїзду до них, що знайшло своє підтвердження при огляді господарств сторін в виїзному судовому засіданні. Так, позивачі по справі побудували огорожу з вигляду якої зрозуміло що вона споруджена багато років назад, а на межі суміжних земельних ділянок стоять багаторічні дерева та посаджені кущі, які свідчать про фактичне використання земельних ділянок.
Батьки позивачів, а потім і самі позивачі для обслуговування свого будинку та земельної ділянки до 2000 року заїздили транспортом з теперішньої вул.Новопроложеної с.Засулля, але в подальшому ця вулиця була забудована житловими будинками і у них виникли труднощі для проїзду до огороду з метою виорати огород, завезти мінеральні добрива та інше. В даний час вони користуються проїздом через свій двір, де проїздить невеликий по габаритам трактор .
Господарчі будівлі на подвірї позивачів зводились ще їх батьками, які в подальшому були зареєстровані в КП Лубенське МБТІ, що підтверджується технічним паспортом та характеристикою будівель та споруд (а.с.11-15). Під час виїзного засідання судом встановлено, що дійсно господарські будівлі побудовані таким чином, що проїзд на огород позивачів є обмеженим і можна проїхати трактором, який має невеликі габарити. Хоча мешканці вулиці Костенюк с.Засулля Лубенського району побудували свої господарські будівлі і обладнали свій виїзд до огороду через вулицю Костенюк та через свої власні двори.
Не зважаючи на вищевказане, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2002, 2003 і 2005 роках зверталися зі скаргами до Засульської сільської ради про відсутність заїзду на свою присадибну ділянку та встановлення фактичних розмірів земельної ділянки. Відповідно ж ці питання ставились на розгляд сесії Засульської сільської ради, рішеннями яких від 27.03.2002 року, 13.11.2003 року та 28.10.2005 року вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про організацію заїзду на присадибну земельну ділянку через земельні ділянки суміжних землекористувачів відхилені. Їм було запропоновано організувати заїзд з вулиці Костенюк до своєї присадибної земельної ділянки через власний двір.
В судове засіданні позивачі відповідно до ст.60 ЦПК України не надали доказів і судом не здобуто доказів того, що батьки позивачів проводили забудову господарських споруд на підставі технічно-будівельної документації, яка погоджена з відповідними службами.
В 50 роках сільська рада виділила батькам позивачів у постійне користування земельну ділянку, площею 25 га і визначила межі з сусідніми ділянками, а останні, вважаючи, що весь час будуть користуватись заїздом на огород з боку вулиці Новопроложеної, самі ж і здійснили собі труднощі з цього приводу, провівши забудову господарських будівель без погодження з відповідними службами, що призвело до неможливості облаштувати заїзд на присадибну ділянку, що встановлено як відповідними комісіями так і судом у вїздному судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладені обставин та проаналізувавши норми діючого законодавства, суд не вбачає порушень норм земельного законодавства Засульською сільською радою при ухваленні нею рішень щодо заяв позивачів про організацію заїзду на їх присадибну земельну ділянку. Таких порушень суд не вбачає і по процедурі прийняття рішень.
Крім того, рішенням сьомої сесії пятого скликання Засульської сільської ради від 20.10.2006 року, згідно з поданою заявою ОСОБА_1 їй було надано земельну ділянку за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 0,04 га під городництво, а рішенням позачергової четвертої сесії п"ятого скликання від 22.06.2006 року по заяві сусідки ОСОБА_3 надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель та споруд в с.Засулля по вул.Костенюк, 78 в розмірі 0,08 га. Вказаними земельними ділянками постійно користувались сторони, але вони не були узаконені. Таким чином в даний час позивачам сільської радою наділено земельна ділянка, площею 0,29 га, а відповідачам площею 0, 23 га.
В судовому засіданні встановлено, що вказані рішення приймалися за заявами власників земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ділянки виділялися їм на підставі фактичного використання земельних ділянок після проведення омбіру господарств і прийняті відповідно до чинного законодавства.
Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
На підставі ст.ст.103, 106, 107, 119, 153-161, ЗК України, керуючись ст.ст. 10-12, 86, 100, 158-163 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити .
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення через суд першої інстанції.

Головуючий Гудков С.В.