Справа № 805/2368/15-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 р. Справа № 805/2368/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Час прийняття постанови: 10 год.50 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя: Куденков К.О.

розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Ворошиловське районне управління юстиції у м. Донецьку, про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1І.) звернулась до суду із адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку ОСОБА_2 (надалі відповідач, державний реєстратор ОСОБА_2В.) про скасування рішення №12628868 від 24.04.2014р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобовязання зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, суд зазначає, що провадження в цій адміністративній справі відкрито у зв'язку з втратою незакінченого судового провадження у справі №805/7690/14.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.07.2015р. залучено Ворошиловське районне управління юстиції у м. Донецьку до участі у справі №805/2386/15-а у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2015р. залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобовязання зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову зазначено що, спірне рішення не містить посилань на відповідний пункт ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який став підставою для відмови у державній реєстрації прав. При цьому, позивач зазначає, що вказаний перелік не передбачає відмови в державній реєстрації права власності з підстав, вказаних відповідачем.

Відповідач письмових заперечень на позовну заяву не надав.

Від Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшли письмові пояснення від 11.08.2015р. №3-5-578, за якими реєстраційна служба Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку тимчасово не здійснює свої повноваження, працівниками цієї реєстраційної служби не є можливим прийняти участь у розгляді судової справи.

Представник позивача до судового засідання надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач та представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору до судового засідання не зявились.

Враховуючи положення ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

Згідно копії паспорту громадянина України ВА 838009, виданого Великоновосілківським РВ УМВС України в Донецькій області ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

24 квітня 2014 року відповідачем прийнято спірне рішення №12628868 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно вказаного рішення, державний реєстратор ОСОБА_2 розглянула заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 23.04.2014р. за реєстровим №6371059, для проведення державної реєстрації права власності, форма власності приватна, на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, та документи, які подані для проведення державної реєстрації прав, та встановила, що заявлене право вже зареєстровано.

У вказаному рішенні відповідач посилається на інформацію №20872018 від 24.04.2014р. з Державного реєстру прав, за якою право власності на вказану квартиру вже зареєстроване за територіальною громадою м. Донецька на підставі свідоцтва про право власності б/н від 17.06.2003р., виданого Управлінням комунального господарства виконкому Донецької міської ради.

На підставі наведеного, керуючись ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 20 та 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, відповідач вирішив відмовити у державній реєстрації права власності на вказану квартиру.

Відповідно до свідоцтва про права власності на житло від 09.04.2014р. №322 Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 При цьому зазначено, що квартиру приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Також, до суду надано технічний паспорт на приватизовану квартиру АДРЕСА_5 на імя ОСОБА_1

За приписами п.1 ч.2 ст.9 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); - відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; - відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно з п.2 ч.2 ст.9 вказаного Закону встановлено, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частиною 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Отже, державна реєстрація прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.

Частиною першою ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною девятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення пятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Суд зазначає, що відповідачем не визначено певний пункт ч.1 ст.24 вказаного Закону, на підставі якого позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності.

Пунктом 20 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, передбачено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

У разі проведення державної реєстрації прав на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, державний реєстратор приймає одне рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації щодо таких обєктів.

Згідно з п.28 вказаного Порядку, встановлено, що Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності у звязку з тим, що заявлене право вже зареєстроване за територіальною громадою м. Донецька.

Частинами першою та пятою ст. 60 Закону України від 21 травня 1997 року

№ 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

За приписами ч.1 ст.8 Закону України 19 червня 1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

При цьому, статтею першою вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що отримання позивачем в порядку приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» права власності на квартиру, щодо якої було зареєстровано права власності відповідної територіальної громади, не вказує на наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, та не є передбаченою ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови у державній реєстрації права.

Таким чином, спірне рішення державного реєстратора ОСОБА_2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно квитанції №78 (дата здійснення операції 15.06.2015р., дата валютування 20.06.2015р.) позивачем сплачено 73,08 грн. судового збору за подачу адміністративного позову немайнового характеру.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Ворошиловське районне управління юстиції у м. Донецьку, про скасування рішення задовольнити повністю.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку ОСОБА_2 №12628868 від 24 квітня 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: 85500, Донецька область, смт Велика Новосілка, вул. Пушкіна, б.11) 73 (сімдесят три) гривні 08 (вісім) копійок судових витрат.

Постанова прийнята у порядку письмового провадження, складена у повному обсязі та підписана 11 серпня 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Куденков К.О.