Справа № 2а-1970/3935/12
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року Справа № 876/2115/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року в адміністративній справі за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В :

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 30907,24 грн. та пені в сумі 1334,88 грн..

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року позов задоволено. Вирішено стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі 30907,24 грн. та пеню на суму 1334,88 грн..

Із таким судовим рішенням не погодилося Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Шевченка та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову. Апелянт, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність порушення позивачем норм чинного законодавства, оскільки ним було працевлаштовано трьох інвалідів у 2011 році, тобто дотримано норматив відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому підстав для стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені немає. Також згідно акту перевірки №178 від 26.10.2012 року встановлено про факт працевлаштування двох інвалідів, з врахуванням чого і розраховано суму адміністративно-господарських санкцій та пені. Водночас, за фактом зарахування підприємству в якості працевлаштованого лише одного інваліда, перевірка спеціалістами обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів фактично не проводилась, акт за її наслідками не складався і тому підстав для задоволення позову немає. Також, на думку апелянта, посилання суду першої інстанції на Інструкцію зі статистики кількості працівників від 28.09.2005 року №286 є безпідставними оскільки цей нормативний акт не розповсюджується на спірні правовідносини.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, що підтверджено повідомленнями про вручення судових повісток.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги .

Судом першої інстанції встановлено, що Приватним сільськогосподарським підприємством ім. Шевченка 20 лютого 2012 року подано до територіального відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2011 рік, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників становить 69 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 3 особи, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях - 3 особи, середньорічна заробітна плата штатного працівника -15453,362 грн., сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 0 грн..

Статтею 18 Закону України № 875-ХІІ від 21.03.1991року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (надалі - Закон №875-ХІІ) встановлено, що підприємства, поміж іншого, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленою Кабінетом Міністрів України. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Перевіркою виконання відповідачем вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (акт №178 від 26.10.2012 року) встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка за 2011 рік становила 69 працівників, з них: кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях - 2 особи, середньорічна заробітна плата штатного працівника - 15453,62 грн., сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 15453,62 грн. (а.с. 5).

Проте відомості, зазначені у рядку 02 поданого відповідачем звіту щодо середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, та відомості зазначені в акті перевірки щодо цього показника, не відповідають дійсності, оскільки відображаються саме у показнику середньооблікової кількості, обчисленого у відповідності до пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року № 286 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 30 листопада 2005 року за № 1442/11722.

Абзацами першим і другим вказаного пункту Інструкції передбачено, що середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору.

Облікова кількість штатних працівників за кожен день має відповідати даним табельного обліку використання робочого часу працівників, на підставі якого визначається кількість працівників, які з'явились або не з'явились на роботу.

Крім того, положеннями пункту 3.4 щодо Інструкції заповнення форми звітності № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» визначено, що дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількості інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Матеріалами справи підтверджено, що фактично на підприємстві у 2011 році працював лише один інвалід ОСОБА_1 (працював повні 12 місяців).

Врахований у звіті як при зазначенні кількості працюючих інвалідів ОСОБА_2 працював на даному підприємстві лише місяць - з 01.03.2011 року по 04.04.2011 року, що підтверджено витягами з наказів №27, №43.

ОСОБА_3, яка врахована підприємством як працюючий у 2011 році інвалід, також працювала з 01.03.2011 року по 04.04.2011 року, тобто один місяць (а.с. 38-40).

Згідно Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 року №286 загальна кількість відпрацьованого часу інвалідів на підприємстві у 2011 році - 14 місяців обраховується як одне робоче місце (12+1+1=14:12 міс = 1,16 р.м.).

З аналізу положень ст.ст. 18, 18-1, 19, 20 Закону №875-XII вбачається, що на суб'єктів господарювання покладено обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. Водночас, законодавець зобов'язує підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Згідно довідки Лановецького районного центру зайнятості від 05.11.2012 року (а.с. 8) відповідачем у 2011 році до центру зайнятості звіти форми №3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів не подавалися.

Отже, відповідачем не було вжито необхідних заходів для виконання норм чинного законодавства щодо працевлаштування інвалідів, а тому до 15.04.2011 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 30907,24 грн. за два робочі місця, які не були зайняті інвалідами (15453,62 + 15453,62 = 30907,24 грн.).

Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 20 Закону № 875-XII порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно розрахунку заборгованості у зв'язку з порушенням термінів сплати адміністративно-господарських санкцій на 216 днів, відповідачу нараховано пеню в розмірі 1334,88 грн. .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені на суму 32242,43 грн..

Доводи апелянта щодо відсутності належних доказів наявності порушення через відсутність повторної перевірки позивачем та безпідставного збільшення суми позову, колегія суддів відхиляє, оскільки адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення і такі застосовуються судом на підставі фактично встановлених обставин, а не на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, яке прийнято за результатами перевірки.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено факт наявності правопорушення, оскільки роботодавець не забезпечив встановленого нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, не надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції у строки встановлені Законом, а тому застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій є обґрунтованим.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 КАС законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205 206 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року в адміністративній справі № 2а-1970/3935/12 - залишити без змін.

Ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді Т.І. Шинкар

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови виготовлено 11 серпня 2015 року.