Справа № 823/1661/15
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року справа № 823/1661/15

м. Черкаси

15 год. 28 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря: Цаплі І.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом Звенигородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області до Ватутінського комунального виробничого підприємства «Водоканал» про стягнення заборгованості,

встановив:

09 липня 2015 року до суду з позовною заявою звернулася Звенигородська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Черкаській області, в якій просить стягнути з рахунків у банках, обслуговуючих Ватутінське комунальне виробниче підприємство «Водоканал» до бюджету через Звенигородську ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області податковий борг з податку на додану вартість у сумі 209650 грн 00 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що підприємство у визначений законом строк не виконало вимоги щодо сплати податку на додану вартість за січень-травень 2015 року у розмірі 209650 грн 00 коп.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено таке.

Судом встановлено, що Ватутінське комунально-виробниче підприємство «Водоканал», ідентифікаційний код 24359125 зареєстроване Ватутінським міськвиконкомом Черкаської області 15.08.1996, про що підприємству видано Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи.

Відповідно до Статуту підприємства, власником майна є Ватутінська міська рада, підприємство знаходиться в міській комунальній власності і забезпечує водопостачання і каналізацію для населення, підприємств та організацій міста.

Згідно даних довідки про взяття на облік платника податків, відповідач взятий на облік у в органах податкової служби 24.09.1996 за № 94.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Судом встановлено, що відповідно до даних позивача у відповідача внаслідок несплати самостійно узгоджених ним сум податкових зобовязань утворився податковий борг у розмірі 209650 коп., що підтверджується поданими відповідачем до податкової інспекції податковими деклараціями (розрахунками) та довідкою про наявність податкового боргу підприємства станом на 07.07.2015.

ДПІ у м. Ватутіне надіслані на адресу відповідача першу та другу податкові вимоги №1/45/1870 від 05.10.2001 та №2/123/2166/24-023 від 05.11.2001.

Представник відповідача заперечував, зазначивши, що статтею 96 ПК України, передбачений спеціальний порядок стягнення податкового боргу з комунальних підприємств, який податковим органом не дотримано. Крім того, податкові вимоги винесені у 2001 році контролюючим органом в період дії Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який втратив чинність 01.01.2011, і не можуть діяти в період дії ПК України. Дані податкові вимоги вже додавались до адміністративних позовів у 2006, 2007, 2010, 2011 роках, де постановами судів позивачу відмовлено в задоволені адміністративного позову. Також зазначали про те, що заявником не дотримано вимог п.95.2 ст.95 ПК України, оскільки підприємству податкова вимога щодо сплати боргу не надсилалась.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі Податковий кодекс).

Відповідно до пункту 46.1. Податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Судом встановлено, що 17.02.2015, 18.03.2015, 16.04.2015, 19.05.2015, 18.06.2015 відповідачем подано податкові декларації з податку на додану вартість за січень, лютий, березень, квітень, травень 2015 року на суму 209650 грн 00 коп.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно пункту 59.3 вказаної статті Податкового кодексу податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобовязання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобовязання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обовязок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пунктом 59.4 Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 96.1 статті 96 Податкового кодексу передбачено спеціальний порядок досудового врегулювання спору щодо стягнення податкового боргу з комунального підприємства, яким є відповідач. В цьому пункті статті передбачено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

- виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради;

- затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу;

- ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

- прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

Судом встановлено, що позивач звертався з листами від 14.01.2015 № 182/23-12-25-018/2 «Про розірвання контракту з керівником Ватуніського КВП «Водоканал», від 14.01.2015 № 182/23-12-25-018/2 «Про виділення майна для погашення податкового боргу Ватунінського КВП «Водоканал», від 14.01.2015 № 182/23-12-25-018/2 «Про прийняття рішення щодо Ватутінського КВП «Водоканал» до Ватутінського міського голови, у яких просив останнього повідомити податкову інспекцію про можливість виділення майна відповідача, яке не входить до складу його цілісного майнового комплексу, для погашення податкового боргу.

Виконавчим комітетом Ватутінської міської ради на вказані вище звернення позивача була надані відповіді від 09.02.2015 122, 06.02.2015 №123 та №124, у яких повідомляється про відсутність можливості виділити частину майна відповідача, яке не входить до складу його цілісного майнового комплексу, для погашення податкового боргу.

Пункт 95.2 вказаної статті передбачає, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Будь-які докази надіслання відповідачу у встановлені терміни податкової вимоги на підставі норм саме Податкового кодексу позивач не надав, так само як не надав доказів продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, доказів відсутності власного майна у відповідача, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, ні доказів звернення до суду із заявою про визнання відповідача банкрутом, а тому в даному випадку у позивача не виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу з відповідача.

При цьому суд підкреслює, що в матеріалах справи містяться перша та друга податкові вимоги за 2001 рік, які були надіслані податковим органом відповідачу на підставі норм Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Цей закон втратив чинність з 1 січня 2011 року, а, отже не регулює питання погашення податкового боргу платника податку, який виник після вказаної дати.

Крім того дані податкові вимоги заповнені та направлені відповідачу з порушенням вимог Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та Наказу ДПА України №266 від 03.07.2001 «Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків», а саме податкові вимоги не відповідають формі та змісту затвердженого Наказом ДПА України №266 від 03.07.2001, податкова вимога форми Ю1 від 05.11.2001 сформована з порушенням строків визначених п.4.4 Наказу ДПА №266 від 03.07.2001.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням недотримання позивачем спеціального порядку погашення податкового боргу відповідача як підприємства, що перебуває у комунальній власності та порушення норм Податкового кодексу України щодо надіслання податкової вимоги суд вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 56, 86, 94, 159 -163, 167, 185-187, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови складений та підписаний 10 серпня 2015 року