Справа № 2а-3938/10/1770
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2010-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-3938/10/1770

11 листопада 2010 року 09год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М. за участю секретаря судового засідання Кривчук К.І., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представник відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Укрресурс" < Список > < Позивач в особі > третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача < 3-тя особа >
до Державної податкової інспекції у м.Рівне третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача < 3-тя особа >
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Укрресурс» звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2010р. №000462344/0/23-318.

Позов обґрунтований тим, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі акта перевірки від 28.05.2001р. №727/584/23-300/31640919, в якому зроблено висновок про завищення позивачем заявленої суми бюджетного відшкодування за листопад 2007 року на 12386,33грн. Позивач вважає, що такі висновки податкового органу не ґрунтуються на достовірних, обєктивних та належним чином встановлених та відображених у акті даних.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та надали пояснення, які повністю співпадають з позицією, викладеною в позовній заяві. Зокрема, зазначили, що позивач не погоджується з висновками податкового органу щодо завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад 2007 року на суму 12386,33грн. у звязку з неможливістю підтвердження взаємовідносин по ланцюгу постачання. Платник податку на підставі проведеної господарської операції та належним чином оформленої податкової накладної має право на віднесення суми витрат щодо сплати ПДВ до складу податкового кредиту звітного періоду. У наступному податковому періоді бюджетному відшкодуванню підлягає частина відємного значення, розрахована згідно з пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР (далі Закон №168/97-ВР), яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг). Чинне законодавство не ставить право на бюджетне відшкодування ПДВ платника податку в залежність від сплати ПДВ до бюджету контрагентом-постачальником. Просили позов задоволити повністю.

Державна податкова інспекція у м.Рівне позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях.

У судовому засіданні представник відповідача надала пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в запереченнях. Зокрема пояснила, що однією з обов'язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є перерахування цих сум до Державного бюджету України. Право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а не з самого факту існування зобовязання по сплаті податку на додану вартість в ціні товару. Позивачем віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по придбанню борошна. При відпрацюванні ланцюгів постачання даного товару встановлено підприємства-постачальники, щодо яких не можливо підтвердити включення до податкових зобовязань сум ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ фірмою «Укрресурс» й відповідно такі суми ПДВ не були сплачені до бюджету. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у м.Рівне було проведено документальну невиїзну перевірку податкових декларацій з податку на додану вартість ТОВ фірми «Укрресурс» за листопад 2007 року, за результатами якої складено акт від 28.05.2010р. №727/584/23-300/31640919 (а.а.с.6-9).

У вказаному акті перевірки зазначено, що позивач сформував податковий кредит внаслідок проведення господарських операцій з придбання борошна у Волинського ОДП ДАК «Хліб України». Однак, вказаний субєкт господарювання є посередником. Постачальником реалізованої продукції є Державна акціонерна компанія «Хліб України» та СВК «Зоря» (Волинська область, Любешівський район). Податкові накладні на отриману продукцію від СВК «Зоря» відсутні, тобто неможливо прослідкувати ланцюг постачання на предмет виробника чи імпортера для зясування сплати ПДВ до бюджету на кінцевому ланцюгу постачання. Зокрема, не можливо підтвердити включення до податкових зобовязань сум ПДВ по взаємовідносинах, що слідують із ланцюга постачання до ТзОВ фірми «Укрресурс», а відповідно, відповідач вважає, що суми податку на додану вартість не були сплачені до бюджету переліченими контрагентами, що перебували в ланцюгу постачання товарів.

В результаті перевірки встановлено, що позивачем в порушення п.1.8 ст.1, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за листопад 2007 року на 12386,33грн. Вказана сума ПДВ 12386,33грн. не підлягає поверненню підприємству, оскільки не була попередньо сплачена постачальниками до бюджету.

У звязку з цим, на підставі вказаного акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.06.2010р. №000462344/0/23-318 (а.с.10), яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2007 року на 12386,33грн.

Позивач, згідно з укладеним з Волинським обласним дочірнім підприємством ДАК «Хліб України» договором купівлі-продажу (а.с.32) та відповідно виписаних вказаним контрагентом податкових накладних від 10.10.2007р. №Р56 (а.с.33) на загальну суму 163200,00грн. (в т.ч. ПДВ - 27200,00грн.), від 12.10.2007р. №Р57 (а.с.34) на загальну суму 65000,00грн. (в т.ч. ПДВ - 10833,33грн.), від 25.10.2007р. №Р60 (а.с.35) на загальну суму 10000,00грн. (в т.ч. ПДВ - 1666,67грн.), від 27.12.2007р. (а.с.36) на загальну суму 16000,00грн. (в т.ч. ПДВ 2500,00 грн.), від 25.06.2008р. №220 (а.с.37) на загальну суму 6000,00грн. (в т.ч. ПДВ 1000,00грн.), від 19.09.2008р. №54 (а.с.38) на загальну суму 18000,00грн. (в т.ч. ПДВ 3000,00грн.) формував податковий кредит (по операціях з названим контрагентом).

Вказаний у договорі та податкових накладних товар (борошно) було отримане ТОВ фірмою «Укрресурс», що підтверджується накладними та видатковими накладними (а.а.с.40-46), позивачем такий товар було оплачено, що підтверджується виписками установи банку про перерахування коштів (а.а.с.47-52).

Придбаний позивачем у Волинського обласного дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» товар (борошно) було використане позивачем у своїй господарській діяльності. Вказані обставини підтверджуються видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками (а.с.122-165). Крім того, вказані обставини відповідачем та його представником не заперечуються.

Надані суду податкові накладні, виписані Волинським обласним дочірнім підприємством ДАК «Хліб України» для позивача, складені відповідно до вимог п.7.2.1 ст.7 Закону №168/97-ВР, містять всі обовязкові реквізити та видані особою, зареєстрованою як платник податку на додану вартість, підтвердженням чого є пояснення сторін, обумовлені податкові накладні, відомості з єдиного web-сайту Державної податкової адміністрації України www.sta.gov.ua (що діє відповідно до пункту 35 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.03.2000р. №79).

Відповідно до п.1.7, п.2.3.2, п.2.3.4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005р. N327 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за №925/11205, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. При цьому, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення. Не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання.

Всупереч зазначеному, акт перевірки, на підставі якого відповідачем винесено спірне податкове повідомлення-рішення, не містить покликань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. В акті не зазначено первинних документів, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту викладених порушень, а висновок ревізорів про неможливість підтвердити взаємовідносини перелічених платників та неможливість підтвердити включення ними до податкових зобовязань сум ПДВ по взаємовідносинах, що слідують із ланцюга постачання до ТОВ фірма «Укрресурс», та як наслідок висновок ревізорів про те, що суми податку на додану вартість не були сплачені до бюджету переліченими контрагентами, що перебували в ланцюгу постачання товарів, є нічим іншим, ніж припущенням осіб, що проводили перевірку, котрі на момент прийняття спірного рішення не підтвердили з покликанням на первинні документи податкового та бухгалтерського обліку викладені ними в акті висновки щодо несплати податку зазначеними контрагентами.

Відповідно до п.6.1 ст.6 Закону №168/97-ВР об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків. Податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг), у складі якої і сплачується. (п.п.6.1.1. п. 6.1 ст. 6 цього Закону).

Згідно з підпунктами 7.7.1, 7.7.2.а п.7.7 ст.7 Закону №168/97-ВР сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону N168/97-ВР податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

За змістом підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону N168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи з положень підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит, відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону N168/97-ВР, вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Тобто, законодавцем чітко визначено, що належним чином оформлена податкова накладна є достатньою підставою для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

При цьому, Закон N168/97-ВР не ставить в залежність віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару, до податкового кредиту, від сплати контрагентом податкового зобов'язання до бюджету.

Отже, з системного аналізу положень Закону №168/97-ВР вбачається, що податок на додану вартість є непрямим податком.

При здійсненні господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг) одним платником податку (покупцем) у іншого платника названого податку (продавця), податок на додану вартість, що обраховується у ціні (вартості) придбаваємого товару (роботи, послуги) сплачується покупцем товарів не безпосередньо до бюджету, а у складі такої вартості (ціни придбання) товарів (робіт, послуг) іншому платнику - постачальнику товарів (робіт, послуг).

У випадку ж подальшої реалізації придбаного товару (роботи, послуги), платник податку здійснює таку реалізацію знову ж таки з включенням у вартість (ціну) такого товару (роботи, послуги) суми податку на додану вартість, яку отримує від покупця у складі такої ціни.

Таким чином, упродовж звітного періоду платник ПДВ здійснює господарські операції, під час яких такий платник фактично сплачує іншому платнику податок додану вартість у складі придбаного ним товару (робіт, послуг), та операції, під час яких такий платник податків фактично отримує від інших осіб податок на додану вартість у складі ціни реалізованого ним товару (робіт, послуг).

Отже, проводячи вказані господарські операції, такий платник податку на додану вартість здійснює за першою подією(визначеною п.п.7.3.1, п.п.7.5.1 ст.7 Закону N168/97-ВР) формування сум податкових зобовязань з названого податку та сум податкового кредиту (за рахунок яких зменшується податкове зобовязання платника, що підлягає сплаті до бюджету). За рахунок різниці між такою сумою податкового зобовязання (податку на додану вартість, що фактично одержаний платником у складі ціни реалізованого ним товару (роботи, послуги)) та сумою такого податкового кредиту (податку на додану вартість, що фактично сплачений ним у складі ціни придбаного ним товару іншому платнику):

- при позитивному значенні виникає податкове зобовязання, що підлягає сплаті до бюджету таким платником;

- при відємному значенні такої різниці виникає сума податку на додану вартість, що підлягає відповідно відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до п.1.8 ст.1 Закону N168/97-ВР бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

При цьому, вказана норма після слів у зв'язку з надмірною сплатою податку не містить покликань, що саме така надмірна сплата такого податку певним платником повинна бути безпосередньо сплаченою до бюджету. Адже вказаний закон передбачає сплату податку на додану вартість одним платником іншому, і лише різниця між такою сплатою платником і надходженням до платника впливає відповідно на сплату такого податку до бюджету чи навпаки на відшкодування податку з бюджету.

Відповідно до ст.61 Конституції України, ст.11 Закону України Про систему оподаткування від 25.06.1991р. N1251-XII відповідальність має індивідуальний характер. При цьому, відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) і додержання законів про оподаткування несуть безпосередньо платник податків і зборів (обов'язкових платежів), що допустили правопорушення.

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження суми свого податкового кредиту.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки дотримання постачальниками товару вимог податкового законодавства зі сплати податкових зобов'язань до бюджету.

В силу ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У той же час згідно з ч.2 ст.71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ДПІ у м.Рівне не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 10.06.2010р. №000462344/0/23-318, а відтак адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями < Текст >, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю. < Текст >

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне від 10.06.2010р. №000462344/0/23-318.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Укрресурс" судовий збір у сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дудар О.М.

Постанова складена в повному обсязі 15.11.2010 року.