Справа № 821/1241/15-а
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/1241/15-а
9 год. 30 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Дудар Е.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 державного агротехнічного коледжу до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про скасування пунктів вимоги,

встановив:

ОСОБА_4 державний агротехнічний коледж (далі позивач) звернувся із адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Херсонській області (далі - відповідач, ДФІ, Інспекція), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить скасувати пункти 1-4, 7, 8, 10, 11 та 12 резолютивної частини вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672 "Про усунення порушень законодавства".

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову, зазначили, що оскаржувані пункти винесено за результатами проведеної ревізії, якою встановлено порушення позивачем фінансової дисципліни, а тому прийняті відповідно до положень законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

На виконання п.1.2.5.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Херсонській області на 1 квартал 2015 року, ревізійною групою проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ОСОБА_4 державного агротехнічного коледжу за період з 01.07.2012 р. по 01.02.2015 р., за результатами якої складено акт від 26.03.2015 р. № 07-17/03.

На підставі акту ревізії відповідачем сформовано вимогу про усунення порушень від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672, відповідно до якої Держфінінспекція в Херсонській області вимагає:

1) стягнути в дохід загального фонду державного бюджету України кошти з випускників, які не приступили до роботи за місцем призначення або після працевлаштування, звільнилися не відпрацювавши 3 роки виплаченої стипендії на загальну суму 527048, 38 грн.;

2) стягнути з осіб винних у пропуску строку позовної давності у порядку, встановленими статтями 130-136 Кодексу законів про працю України завдані Коледжу збитки відповідно в сумі 20162,14 грн. та 49937,22 грн.;

3) перерахувати до загального фонду Державного бюджету України кошти депонованої заробітної плати, строк позовної давності якої минув на суму 15960,03 грн.;

4) перерахувати до загального фонду Державного бюджету України кошти в сумі 1388100 грн., що за 2013-2014 роки отримано Коледжем, як оплати за користування земельними ділянками за укладеними з перевищенням повноважень договорами підряду на вирощування сільськогосподарської продукції з матеріалів замовника;

5) стягнути з 27 осіб за фактично надані платні освітні послуги недоотримані кошти в сумі 39550 грн.;

6) стягнути з 79 осіб за фактично надані платні послуги за проживання в гуртожитку Коледжу, недоотримані кошти в сумі 32394,83 грн.;

7) стягнути кошти безпідставно отриманої заробітної плати за фактично невідпрацьований час в сумі 3253,46 грн., крім того, стягнути зайво сплачені кошти сплаченого єдиного соціального внеску в сумі 1181,01 грн. або зарахувати відповідну суму в рахунок майбутніх платежів;

8) стягнути кошти сплачені за спожиті комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за завищеним тарифом в сумі 4106,15 грн., або зарахувати відповідну суму в рахунок майбутніх платежів;

9) стягнути з винних осіб вартість незаконно використаного пального на загальну суму 691,31 грн., або відшкодувати шляхом повернення матеріальних цінностей та їх оприбуткуванням;

10) перерахувати до загального фонду Державного бюджету України, кошти на суму 101830,15 грн., крім того, провести відновлення касових видатків загального фонду Державного бюджету України на суму 5228 грн.;

11) стягнути з винних осіб вартість безпідставно списаних продуктів харчування на суму 7062,34 грн.;

12) провести взаємозвірку заборгованості з контрагентами Коледжу та відобразити в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності Коледжу фактичну заборгованість.

Не погоджуючись із вимогою відповідача ОСОБА_4 державний агротехнічний коледж звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить скасувати пункти 1-4, 7, 8, 10, 11, 12 вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672 "Про усунення порушень законодавства".

Надаючи оцінку твердженням позивача про протиправність спірних пунктів вимоги, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Щодо пунктів 1, 2, 7, 8, 11 вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672, які стосуються стягнення коштів, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі - Закон № 2939-XII), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Права органу державного фінансового контролю визначені ст. 10 Закону № 2939-XII, в тому числі п.п. 7, 8, 9, 10, 15 цієї статті встановлені їх повноваження за наслідками фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель.

Так, згідно із п.п. 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2939-XII, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15.04.2014 р. № 21-40а14, № 21-63а14, від 13.05.2014 р. № 21-89а14, від 20.05.2014 р. № 21-93а14, від 18.09.2014 р. № 21-332а14, від 28.10.2014 р. № 21-462а14, від 18.11.2014 р. № 21-461а14, від 25.11.2014 р. № 21-442а14, від 20.01.2015 р. № 21-603а14, які згідно із статтею 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначені норми права, та для всіх судів України, - органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Отже, Верховний Суд України дійшов висновку, що у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач пред'явив до позивача вимогу від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672, в якій пункти 1, 2, 7, 8 та 11 резолютивної частини прямо вказують на стягнення в дохід загального фонду державного бюджету України коштів з випускників, які не приступили до роботи за місцем призначення або після працевлаштування, звільнилися не відпрацювавши 3 роки виплаченої стипендії на загальну суму 527048, 38 грн.; стягнення з осіб винних у пропуску строку позовної давності у порядку, встановленими статтями 130-136 Кодексу законів про працю України завданих Коледжу збитків відповідно в сумі 20162,14 грн. та 49937,22 грн.; стягнення коштів безпідставно отриманої заробітної плати за фактично невідпрацьований час в сумі 3253,46 грн., крім того, стягнення зайво сплачених коштів сплаченого єдиного соціального внеску в сумі 1181,01 грн. або зарахування відповідної суми в рахунок майбутніх платежів; стягнення коштів сплачених за спожиті комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за завищеним тарифом в сумі 4106,15 грн., або зарахування відповідної суми в рахунок майбутніх платежів; стягнення з винних осіб вартості безпідставно списаних продуктів харчування на суму 7062,34 грн.

Отже, вказані положення пунктів 1, 2, 7, 8 та 11 резолютивної частини вимоги в силу вищенаведеного не є обов'язковими для виконання позивачем, а тому не порушують його прав та інтересів. Відсутність порушеного права або інтересу унеможливлює їх судовий захист.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги Коледжу про скасування п.п.1, 2, 7, 8, 11 вимоги ДФІ в Херсонській області від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672 щодо стягнення в дохід загального фонду державного бюджету України коштів є необґрунтованими і задоволенню не підлягають через відсутність самого предмету судового захисту.

Щодо пункту 3 вимоги від 03.04.2015р. № 21-07-14-14/1672 слід зазначити наступне.

Ревізією заборгованості позабалансового обліку по рахунку 07 "Списані активи та зобов'язання" встановлено, що на позабалансовому обліку Коледжу рахується кредиторська заборгованість по розрахункам з депонентами (депонована заробітна плата) в сумі 15960,03 грн.

Представники відповідача у судовому засіданні пояснили, що вказана заборгованість виникла та обліковується з 2008 року, як кошти депонованої заробітної плати колишніх працівників виробничої частини, при цьому, в порушення п.4.6, 4.7 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов'язань бюджетних установ та внесення змін до деяких нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку бюджетних установ, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.04.2014 р. № 372, пп.59 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України та ст.10 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 р. №719-VII, суми кредиторської заборгованості за депонованою заробітною платою, які не одержані в установлений строк та строк позовної давності яких минув, Державним бюджетом коштів на суму 15960,03 грн. Вважають, що вимога щодо перерахування до загального фонду Державного бюджету України коштів депонованої заробітної плати, строк позовної давності якої минув на суму 15960,03 грн., є законною та підлягає обов'язковому виконанню.

Представник позивача вважає пункт 3 вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672 протиправним, оскільки строк позовної давності згідно з Цивільним кодексом України становить 3 роки. Згідно з вимогами Порядку списання простроченої заборгованості (№ 73 від 08.05.2001 р.) списання простроченої заборгованості повинна проводитись щоквартально як по спеціальному так і по загальному фонду кошторису, на основі акту інвентаризації складеної комісією згідно з наказом по організації. Більш того, припинення строку давності відбулося станом на 2010 рік. Просила скасувати оскаржуваний пункт вимоги.

Суд вважає вимоги позивача необґрунтованими з оглядку на наступне.

На виконання вимог статті 18 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" про обмеження взяття зобов'язань на здійснення видатків розпорядників бюджетних коштів у межах бюджетних асигнувань та запровадженням контролю за їх дотриманням Державним казначейством України винесено наказ від 08.05.2001 р. № 73 "Про затвердження Порядку списання кредиторської заборгованості бюджетних установ, строк позовної давності якої минув".

Вказаним Порядком визначено, що списання простроченої заборгованості повинна проводитись щоквартально як по спеціальному так і по загальному фонду кошторису, на основі акту інвентаризації складеної комісією згідно з наказом по організації.

Однак, 02.04.2014 р. Міністерством фінансів України винесено наказ № 372 "Про затвердження Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов'язань бюджетних установ та внесення змін до деяких нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку бюджетних установ" (далі - Порядок № 372), відповідно до п. 4 якого визнано такими, що втратили чинність, накази Державного казначейства України, серед яких зокрема, наказ від 08 травня 2001 року № 73 "Про затвердження Порядку списання кредиторської заборгованості бюджетних установ, строк позовної давності якої минув", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29 травня 2001 року за № 458/5649 (із змінами).

Пунктом 4.7 Порядку № 372 передбачено, що суми кредиторської заборгованості за депонованою заробітною платою, стипендіями, пенсіями, допомогою та іншими виплатами населенню, які не одержані в установлений строк та строк позовної давності яких минув, підлягають списанню з бухгалтерського обліку у загальному порядку.

У разі списання з бухгалтерського обліку кредиторської заборгованості за депонованою заробітною платою, стипендіями, пенсіями, допомогою та іншими виплатами населенню, строк позовної давності якої минув, кошти, що обліковуються на депозитному рахунку в органах Казначейства, перераховуються установою до відповідного бюджету згідно із законодавством.

Заборгованість по депонованій заробітній платі, яка в порушення вимог чинного законодавства України не перераховано до загального фонду Державного бюджету України в сумі 15960,03 грн. обліковується в управлінні Державної казначейської служби в ОСОБА_4 районі Херсонської області, про що свідчить довідка від 09.01.2015 р. про дебіторську та кредиторську заборгованість за операціями, які не відображаються у формі № 7д за 2014 рік.

Отже, суд погоджується із висновками ДФІ про необхідність перерахування до Державного бюджету України кредиторської заборгованості за депонованою заробітною платою, яка не одержана в установлений строк та строк позовної давності якої минув.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для скасування пункту 3 вимоги від 03.04.2015 р.

Щодо пункту 4 вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672, яким позивачу запропоновано перерахувати до загального фонду Державного бюджету України кошти в сумі 1388100 грн., слід зазначити наступне.

Ревізією дотримання законодавства при використанні необоротних активів встановлено, що протягом ревізійного періоду між Коледжем (Підрядник) та субєктами господарювання (Замовники) укладались договори підряду на вирощування сільськогосподарської продукції із матеріалів замовника (далі договори-підряду). Ревізією встановлено, що метою договорів підряду на вирощування сільськогосподарської продукції із матеріалів Замовника є використання полів та посіві сільськогосподарських культур, що є предметом договору для учбових цілей, а також з метою проходження учбової практики студентами Коледжу згідно наукової програми по підготовці висококваліфікованих спеціалістів. Проте, ревізією встановлено відсутність документального підтвердження понесення витрат на вирощування сільськогосподарської продукції із матеріалів Замовника на виробничих площах Підрядника та відсутність документального підтвердження проведення практики студентами Коледжу. За 2013-2014 роки за договорами-підряду Коледжем отримано винагороди на загальну суму 1388100 грн., в тому числі за 2013 рік - 762000 грн. та за 2014 рік - 626100 грн.

За актом ревізії, ДФІ дійшла висновку, що Коледжем за договорами підряду на вирощування сільськогосподарської продукції із матеріалів Замовника отримувалась винагорода за фактичне користування земельними Замовниками ділянками, що є платним користуванням земельними ділянками, а відтак - порушенням статті 123 Земельного кодексу України, а саме: укладення договорів підряду з перевищенням повноважень.

У судовому засіданні представник позивача не погодилась із вказаним порушенням та пояснила, що розпорядником земель є Міністерство аграрної політики України. Землі знаходяться у ОСОБА_4 державного агротехнічного коледжу в оперативному управлінні, а тому застосування до вказаних правовідносин норм ст. 122 та ст. 123 Земельного кодексу України є безпідставним. Крім того, у 2013 році за вказаними договорами була проведена аудиторська перевірка, якою не встановлено порушень при укладенні та виконанні договорів підряду, зокрема, що мета договору не відповідає його визначенню. Також представник позивача відмітила, що сума 1388100 грн., що визначена відповідачем для перерахування до загального фонду Державного бюджету України є безпідставною, оскільки із вказана сума обрахована без сплаченого Коледжем ПДВ.

Представники відповідачів у судовому засіданні підтвердили ту обставину, що сума, що підлягає перерахуванню до Державного бюджету - 1388100 грн. обрахована ДФІ з врахуванням ПДВ.

При розгляді даної позовної вимоги суд виходив з наступного.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Матеріали справи містять договори підряду від 11.04.2013 р. № 5/04/13 та від 08.12.2014 р. № 1/12/14, відповідно до яких Підрядник (ОСОБА_4 державний агротехнічний коледж) зобов'язується на власний ризик виконати ряд робіт, які направлено на вирощування сільськогосподарської продукції, обумовлені п. 3.2 цього договору на виробничих площах визначених Сторонами у п. 3.1 Договору, за завданням Замовника (ФОП ОСОБА_5С.) своїми засобами з використанням матеріалів Замовника, а Замовник зобов'язується прийняти дані роботи та оплатити відповідно до умов Договору.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивачем до матеріалів справи долучено акт ревізії від 10.01.2011 р. № 07-18/002, відповідно до якого перевіркою виконання умов договору підряду на вирощування сільськогосподарської продукції із матеріалів замовника, а саме: повноти відшкодування суб'єктами господарювання витрат по зрошенню, понесених Коледжем під час здійснення роботи, спрямованої на отримання врожаю сільськогосподарської продукції за квітень, травень та червень 2010 року, встановлено, що Коледжем здійснювались витрати по зрошенню земельних ділянок, які знаходяться на балансі Коледжу.

Суд зазначає, що ДФІ не досліджено в повному обсязі виконання договорів підряду від 11.04.2013 р. № 5/04/13 та від 08.12.2014 р. № 1/12/14 та понесених Коледжем витрат під час їх виконання з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п. 5.3, 7.4 вказаних договорів роботи, пов'язані з поливом сільськогосподарської продукції здійснюються зрошувальним обладнанням та меліоративними системами, що належать Підряднику. Крім винагороди Замовник зобов'язаний відшкодувати підряднику всі понесені ним витрати, зокрема по зрошенню (водопостачання, електропостачання та ін.), а також відшкодовувати сплачуючи податок на водокористування (збір за спеціальне використання води).

Разом з тим, витрати на водопостачання, понесені Коледжем під час виконання договорів підряду підтверджуються актами приймання-передачі виконаних робіт.

Суд не приймає до уваги твердження представників відповідача про те, що Підрядником не направлялись на проходження практики студенти на земельні ділянки, щодо яких укладено договори підряду, оскільки вони спростовуються долученими до матеріалів справи наказами "Про відрядження на технологічну практику" від 15.09.2014 р. № 116, від 04.04.2014 р. № 33, від 01.09.2014 р. № 99, від 16.09.2013 р. № 51, від 13.05.2013 р. № 33 "а", від 28.03.2014 р. № 29, від 25.03.2013 р. № 14 "а".

Суд відмічає, що договори підряду, на які посилається ДФІ як на такі, що суперечать приписам Земельного кодексу України, на час розгляду справи є чинними, доказів визнання їх недійсними у судовому порядку чи скасування суду не надано.

Таким чином, під час судового розгляду справи не знайшли підтвердження висновки ДФІ про порушення ОСОБА_4 державним агротехнічним коледжем положень законодавства щодо укладення договорів підряду з перевищенням повноважень, визначених Земельним кодексом України, оскільки умови договору не суперечать законодавству, яке регулює дані правовідносини, зокрема, ЦК України та ГК України. Відтак, пункт 4 вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672 про перерахування до загального фонду Державного бюджету України коштів в сумі 1388100 грн., що за 2013-2014 роки отримано Коледжем, як оплати за користування земельними ділянками, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо пункту 10 вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672 слід зазначити наступне.

Ревізією встановлено, що за період з 01.07.2012 р. по 01.01.2014 р. та з 01.09.2014 р. по 01.02.2015 р. Коледжем до розрахунку плати за проживання в гуртожитку включено витрати на оплату праці із нарахуваннями прибиральниць, охоронників, а з 01.09.2014 р. по 01.02.2015 р. завідувача гуртожитку Коледжу. За штатним розписом Коледжу вищезазначені працівники гуртожитку отримували заробітну плату за загальним фондом, у той час як кошти, отримані від надання платних послуг за проживання в гуртожитку не були спрямовані на покриття видатків, пов'язаних із їх наданням, зокрема, заробітної плати працівників. Унаслідок вищезазначеного, Коледжем за період з 01.07.2012 р. по 0101.2014 р. та з 01.09.2014 р. по 01.02.2015 р. допущено покриття витрат спеціального фонду за рахунок коштів загального фонду на виплату заробітної плати в сумі 107058,15 грн., чим порушено вимоги ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України та п.п.19, 20, 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. № 228.

У судовому засіданні представник позивача заперечувала проти наявності вказаного порушення, обгрунтовуючи тим, що покриття видатків спеціального фонду, пов'язаних з наданням платних послуг, за рахунок загального фонду кошторису проведено з тих підстав, що посади працівників гуртожитку є штатними посадами відповідного до штатного розпису. Чинним законодавством не заборонено включати в оплату платних послуг кошторисну заробітну плату, що відноситься до витрат загального фонду, у зв'язку з чим представник позивача просила скасувати пункт 10 вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672.

Відповідно до ст. 61 Закону України "Про освіту", ст.ст. 64, 65 Закону України "Про вищу освіту" та постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 р. № 903 "Про удосконалення механізму регулювання плати за послуги у сфері освіти", Міністерством освіти і науки України, Міністерством економіки України, Міністерством фінансів України винесено наказ від 23.07.2010 р. № 736/902/758, яким затверджено Порядок надання інших платних послуг державними та Комунальними навчальними закладами (далі - Порядок № 736).

Так, пунктом 2.1 Порядку № 736 визначено, що встановлення вартості платної послуги здійснюється на базі економічно обґрунтованих витрат, пов'язаних з її наданням.

Розмір плати за надання конкретної послуги визначається на підставі її вартості, що розраховується на весь строк її надання та у повному обсязі.

Навчальний заклад самостійно визначає калькуляційну одиницю за кожною платною послугою, щодо якої здійснюється розрахунок вартості.

Пунктом 2.2. Порядку № 736 передбачено, що складовими витрат є витрати на оплату праці працівників; нарахування на оплату праці відповідно до законодавства; безпосередні витрати та оплата послуг інших організацій; капітальні витрати; індексація заробітної плати, інші витрати відповідно до чинного законодавства.

Кошти, отримані навчальним закладом від надання платних послуг, зараховуються на відповідні рахунки, відкриті в органах Державного казначейства України, та використовуються згідно із затвердженим кошторисом навчального закладу з урахуванням вимог законодавства (п.1.7 Порядку № 736).

Частиною 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України визначено, що власні надходження бюджетних установ отримуються додатково до коштів загального фонду бюджету і включаються до спеціального фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ поділяються на такі групи:

перша група - надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно із законодавством.

У складі першої групи виділяються такі підгрупи:

підгрупа 1 - плата за послуги, що надаються бюджетними установами і згідно з їх основною діяльністю;

підгрупа 2 - надходження бюджетних установ від додаткової (господарської) діяльності.

Власні надходження бюджетних установ використовуються (з урахуванням частини дев'ятої статті 51 цього Кодексу) на:

покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням послуг, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю (за рахунок надходжень підгрупи 1 першої групи);

організацію додаткової (господарської) діяльності бюджетних установ (за рахунок надходжень підгрупи 2 першої групи).

Крім того, пунктом 20 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. № 228, передбачено, що під час визначення обсягів видатків бюджету та/або надання кредитів з бюджету розпорядників нижчого рівня головні розпорядники повинні враховувати об'єктивну потребу в коштах кожної установи, виходячи з її основних виробничих показників і контингентів, які встановлюються для установ (кількість класів, учнів у школах, ліжок у лікарнях, дітей у дошкільних закладах тощо), обсягу виконуваної роботи, штатної чисельності, необхідності погашення дебіторської і кредиторської заборгованості та реалізації окремих програм і намічених заходів щодо скорочення витрат у плановому періоді.

Обов'язковим є виконання вимоги щодо першочергового забезпечення бюджетними коштами видатків на оплату праці з нарахуваннями, виплату стипендії, а також на господарське утримання установ. Під час визначення видатків у проектах кошторисів установи повинен забезпечуватися суворий режим економії коштів і матеріальних цінностей. До кошторисів можуть включатися тільки видатки, передбачені законодавством, необхідність яких обумовлена характером діяльності установи. Видатки на придбання обладнання, капітальний ремонт приміщень тощо, які не є першочерговими, можуть передбачатися лише за умови забезпечення коштами невідкладних витрат та відсутності заборгованості. При цьому видатки на заробітну плату з коштів спеціального фонду обчислюються залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів, із застосуванням встановлених законодавством норм, які використовуються установами аналогічного профілю.

Пунктом 31 постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 р. № 65 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" передбачено спрямування в пріоритетному порядку в разі наявності коштів за окремими видатками, передбаченими за загальним і спеціальним фондами державного бюджету, коштів спеціального фонду на здійснення таких видатків.

З огляду на викладене, суд погоджується із твердженням ДФІ про те, що витрати на додаткову господарську діяльності (організацію проживання в гуртожитку) Коледжу, як бюджетної установи повинні відшкодовуватись за рахунок надходжень підгрупи 2 першої групи власних надходжень по спеціальному фонду державного бюджету України, а відтак підстави для скасування пункту 10 спірної вимоги відсутні.

Щодо пункту 12 вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672 слід зазначити наступне.

Ревізією достовірності дебіторської та кредиторської заборгованості встановлено, що Коледжем станом на 01.02.2015 р. занижена наявна кредиторська заборгованість перед ОСОБА_6 сільським комунальним підприємством на суму 919,96 грн. До ревізії надано копії підтверджуючих документів щодо взаєморозрахунків, проведених між ОСОБА_6 СКП та Коледжем за період з 01.07.2012 р. по 01.02.2015 р. Ревізією також встановлено, що відповідно до ОСОБА_6 інвентаризації розрахунків № 3 станом на 01.02.2015 р. по рахунку 675/1 "Розрахунки з іншими кредиторами" дата виникнення заборгованості перед ОСОБА_6 СКП визначена 30.09.2014 р., яка не підтверджена контрагентом. Відповідно до супровідного листа від 26.02.2015 р. № 21 ОСОБА_6 СКП надано підписані акти приймання-передачі виконаних робіт від 31.10.2014 р. та від 30.11.2014 р., які фактично Коледжем не враховані без належних на це підстав. Заниження кредиторської заборгованості на суму 919,96 грн. є порушенням ч. 1 ст. 3, ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" та п. 1.2 Порядку складання фінансової та бюджетної звітності розпорядника та одержувачами бюджетних коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2012 р. № 44.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти наявності кредиторської заборгованості перед ОСОБА_6 СКП в сумі 919,96 грн., оскільки вказана сума є спірною та не підтверджена актом виконаних робіт. ОСОБА_6 СКП на суму 1603,92 грн., що підписаний директором Коледжу 30.11.2014 р. не містить спірну суму 919,96 грн. ОСОБА_6 приймання-передачі виконаних робіт з 31.10.2014 р. та від 30.11.2014 р., за якими встановлена кредиторська заборгованість, оплачені і визначена ними сума не входить в загальну заборгованість.

Так, ч. 1 ст. 3, ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4 Порядку складання фінансової та бюджетної звітності розпорядника та одержувачами бюджетних коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2012 р. № 44 фінансова та бюджетна звітність повинна бути достовірною. Інформація, наведена у фінансовій та бюджетній звітності, є достовірною, якщо вона не містить помилок та перекручень.

Фінансова та бюджетна звітність має відповідати аналогічним даним бухгалтерського обліку та звітності органів Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства).

Фінансова та бюджетна звітність повинна містити інформацію про всі проведені господарські операції, які відображені в бухгалтерському обліку.

Таким чином, суд погоджується із позицією ДФІ щодо необхідності проведення Коледжем взаємозвірки по заборгованості із контрагентами та відображення в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності Коледжу фактичної заборгованості, зважаючи на ті обставини, що між позивачем та контрагентами існує спір щодо сум заборгованостей.

З огляду на вищенаведене суд не вбачає підстав для скасування пункту 12 вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування пункту 4 резолютивної частини вимоги від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672 щодо перерахування до загального фонду Державного бюджету України коштів у сумі 1 388 100 грн., що за 2013-2014 роки отримані Коледжем як плата за користування земельними ділянками, та відмовляє у задоволенні позовних вимог про скасування пунктів 1, 2, 3, 7, 8, 10, 11, 12.

Керуючись ст.ст.158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_4 державного агротехнічного коледжу до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про скасування пунктів вимоги задовольнити частково.

Скасувати пункт четвертий резолютивної частини вимоги ДФІ в Херсонській області від 03.04.2015 р. № 21-07-14-14/1672 щодо перерахування до загального фонду Державного бюджету України коштів у сумі 1 388 100 грн., що за 2013-2014 роки отримані Коледжем як плата за користування земельними ділянками за укладеними з перевищенням повноважень договорами підряду на вирощування сільськогосподарської продукції.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 серпня 2015 р.

Суддя Кисильова О.Й. кат. 9.5