Справа № 826/7746/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 серпня 2015 року 08:05 справа №826/7746/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Підйомні машини"
доДержавної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Підйомні машини" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Підйомні машини") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Оболонському районі), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15 квітня 2015 року № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2015 року відкрито провадження у справі №826/7746/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 15 червня 2015 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі від 15 квітня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України за порушення пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ТОВ "Підйомні машини" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 844 253,00 грн., у тому числі за основним платежем на 675 402,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 168 851,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі від 15 квітня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України ТОВ "Підйомні машини" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 168 067,00 грн., у тому числі за основним платежем на 778 711,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 389 356,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 30 березня 2015 року №882/26-54-22-02/37653944 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Підйомні машини" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгівельна компанія "Оптіма Трейд" за період з 01.05.2014 по 31.07.2014, з ТОВ "Лоян" за період з 01.08.2014 по 31.08.2014, з ТОВ "Імператив-консалтинг" за період з 01.06.2014 по 30.06.2014, з ТОВ "Скайсіті Груп" за період з 01.03.2014 по 31.03.2014" (далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток 2014 рік на 675 402,00 грн.; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України ,що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 778 711,00 грн., у тому числі за березень, травень, червень, липень та серпень 2014 року.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані безпідставним віднесенням до складу витрат та податку на додану вартість відповідних сум вартості приданих товарів/послуг товару по відносинам із ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд", ТОВ "Лоян", ТОВ "Імператив-консалтинг" та ТОВ "Скайсіті Груп", у зв'язку із наступним: в ході аналізу інформаційної бази даних "Податковий блок" та актів про неможливість проведення зустрічної звірки вказаних контрагентів встановлено нікчемність укладених правочинів та відсутність реального здійснення господарських операцій та невиконання вказаними контрагентами своїх податкових зобов'язань.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, оскільки господарські операції підтверджені первинними документами та податковими накладними, а ТОВ "Підйомні машини" дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ "Підйомні машини" та його контрагентами - ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд", ТОВ "Лоян", ТОВ "Імператив-консалтинг" та ТОВ "Скайсіті Груп"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Матеріали справи підтверджують, що між ТОВ "Підйомні машини" (замовник) та ТОВ "Ветрікс" (виконавець) укладено договір про виконання робіт від 03 лютого 2014 року №7-ТО, за умовами якого виконавець зобов'язується за завданням замовника виконувати за плату роботи з проведення планово-попереджувальних ремонтів будівельної техніки та технічного обслуговування.

Згідно листів-замовлень ТОВ "Підйомні машини" та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом травня-червня 2014 року виконавець здійснив проведення планово-попереджувальних ремонтів будівельної техніки та технічного обслуговування баштових кранів та підйомників та виписав позивачу податкові накладні на загальну суму 1 800 996,00 грн. у тому числі податок на додану вартість - 300 166,00 грн.

23 квітня 2014 року між ТОВ "Підйомні машини" (замовник) та ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд" (виконавець) укладено договори №14 та №16, відповідно до яких виконавець зобов'язується виконати роботи з підготовки документів, необхідних для подачі в ДП "Київський ЕТЦ Держгірпромнагляду" для отримання дозволів на експлуатацію баштових кранів, підготовки експлуатаційних документів, підготовки документів для укладання договору з ДП "Київський ЕТЦ Держгірпромнагляду", отримання висновків, підготовки матеріалів для подачі до "Дозвільного центру", отримання дозволу, передачі дозволу, підготовки матеріалів для проведення експертизи ПВР у ДП "Київський ЕТЦ", ідентифікації апаратури "TOP-tracing" для комплектування крана, опрацювання додаткових заходів, направлених на компенсацію та пом'якшення впливу невідповідності умов експлуатації баштового крана.

Відповідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом травня 2014 року виконавець виконав обумовлені договором роботи та виписав позивачу податкові накладні на загальну суму 463 200,00 грн. у тому числі податок на додану вартість - 77 200,00 грн.

Між ТОВ "Підйомні машини" (замовник) та ТОВ "Скайсіті-Груп" (виконавець) укладено договори про виконання робіт від 03 березня 2014 року №ТО-17, від 04 березня 2014 року №ТО-18 та №ТО-19, згідно з якими виконавець зобов'язується за завданням замовника виконати за плату роботи з періодичного технічного обслуговування вантажопіднімальної будівельної техніки - баштових кранів, фасадних та щоглових підйомників виробництва "Potaine" Alimak Hek згідно інструкцій та вимог заводу-виробника.

Відповідно до листів-замовлень замовника та актів здачі-приймання робіт протягом березня 2014 року виконавець виконав роботи з технічного обслуговування вантажопіднімальної будівельної техніки та виписав податкові накладні на загальну суму 624 200,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 104 033,33 грн.

Між ТОВ "Підйомні машини" (замовник) та ТОВ "Лоян" (виконавець) укладено договори про виконання робіт від 14 липня 2014 року №21 та від 28 липня 2014 року №22, за умовами яких виконавець зобов'язується за завданням замовника виконувати за плату роботи з проведення обслуговування будівельної техніки та алмазне буріння отворів, проведення підготовчих заходів для ведення в експлуатацію та діагностики частотних перетворювачів.

Відповідно до листів-замовлень замовника та актів здачі-приймання робіт протягом серпня 2014 року виконавець виконав обумовлені договорами роботи та виписав позивачу податкові накладні на загальну суму 1 165 176,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 194 196,00 грн.

05 травня 2014 року ТОВ "Підйомні машини" (покупець) уклало договір поставки з ТОВ "Імператив-консалтінг" (постачальник), відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця продукцію: прожектор, прилад сигнальний світловий червоний, підшипники, шестерні, канат, комплект анкерного кріплення.

Згідно із заявками на постання товару, видатковими накладними та податковими накладними у червні 2014 року постачальник поставив позивачу продукції на загальну суму 618 696,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 103 116,00 грн.

Відповідно виписок банку, копії яких містяться в матеріалах справи, за поставлену продукцію позивач перераховував на рахунки постачальників грошові кошти.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В акті перевірки не встановлено відсутності у позивача на момент перевірки первинних документів по спірним господарським операціям, у свою чергу суд установив, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (видаткові накладні, акти здачі-приймання), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

При цьому суд зауважує, що ймовірні порушення постачальниками вимог податкового законодавства та невиконання ними податкових зобов'язань не позбавляють правового значення первинних документів, складених такими постачальниками.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом діяльності ТОВ "Підйомні машини" є інші спеціалізовані будівельні роботи. З метою здійснення основного виду діяльності позивач орендує у ВК "Фірма "Агробудпостач" побутові, офісні приміщення та відкриту територію площею 1 940 кв. м. для розміщення та зберігання будівельних механізмів, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Кірова, 144, та має достатній штат працівників (118 чоловік) та на балансі будівельні машини: баштові крани, вантажопідіймальні платформи.

Матеріали справи підтверджують, що придбані у ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд", ТОВ "Лоян", ТОВ "Імператив-консалтинг" та ТОВ "Скайсіті Груп" товари та послуги замовлялись з метою технічного обслуговування та введення в експлуатацію будівельних машин, які використовуються при виконані будівельних робіт, тобто для здійснення основного виду господарської діяльності.

На підтвердження реальності господарських операцій та мети використання придбаних товарів та робі у господарській діяльності позивач надав суду копії наступних документів: договори на виконання робіт та поставку продукції, листи-замовлення, видаткові накладні, акти здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), податкові накладні, подорожні листі, паспорти на будівельну техніку, вантажні митні декларації щодо купівлі запчастин для будівельної техніки, договір оренди нерухомого майна, штатний розпис, виписки банку.

Наведе вказує, що ТОВ "Підйомні машини" здійснювало витрати на придбання у ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд", ТОВ "Лоян", ТОВ "Імператив-консалтинг" та ТОВ "Скайсіті Груп" товарів та робіт для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Так само відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд", ТОВ "Лоян", ТОВ "Імператив-консалтинг" та ТОВ "Скайсіті Груп" не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям та не вчиняли фактичних дій, спрямованих на виконання таких зобов'язань.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам з ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд", ТОВ "Лоян", ТОВ "Імператив-консалтинг" та ТОВ "Скайсіті Груп", у зв'язку з придбанням товарів та робіт.

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд", ТОВ "Лоян", ТОВ "Імператив-консалтинг" та ТОВ "Скайсіті Груп" були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На думку суду, позивач, як покупець, не може нести відповідальність ні за порушення законодавства продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Посилання відповідача на акти контролюючих органів про неможливість проведення зустрічної звірки не приймаються до уваги, оскільки інформація, вказана в таких актах, не підтверджується документально та не є підставою для обмеження позивача, як покупця, у праві формувати витрати за умови реальності господарських операцій.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання товарів з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток - протиправним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом встановлено вище, що придбання позивачем у ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд", ТОВ "Лоян", ТОВ "Імператив-консалтинг" та ТОВ "Скайсіті Груп" товарів та робіт безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд", ТОВ "Лоян", ТОВ "Імператив-консалтинг" та ТОВ "Скайсіті Груп", були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Ветрікс", ТОВ "Торгова компанія "Оптіма Трейд", ТОВ "Лоян", ТОВ "Імператив-консалтинг" та ТОВ "Скайсіті Груп" тому висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість - протиправним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі від 15 квітня 2015 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Оболонському районі не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Підйомні машини" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Підйомні машини" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 15 квітня 2015 року № та №.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підйомні машини" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко