Справа № 804/20737/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
від позивача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Україно-Латвійського товариства з обмеженою відповідальністю і іноземними інвестиціями «БАДМ, ЛТД» до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог Україно-Латвійське ТОВ і ІІ «БАДМ, ЛТД» посилається на те, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки підприємства дійшов помилкових висновків про порушення останнім приписів п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України (далі-ПК України), оскільки позивач правомірно сплачував орендну плату за земельні ділянки у розмірі, визначеному в договорах оренди цих земельних ділянок, які оформлені та зареєстровані відповідно до законодавства. При цьому, відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки. Податкові органи мають право перевіряти правильність визначення та сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності лише на підставі договорів оренди таких земельних ділянок. Крім того, позивач зазначає, що ні ПК України, ні будь-який інший нормативно-правовий акт не містить норм, які б зобов'язували орендаря сплачувати орендну плату у розмірі, що не відповідає розміру, визначеному у договорі оренди, і сплачувати її у більшому розмірі в разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати до внесення змін до самого договору оренди.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та письмових поясненнях.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав письмові заперечення (а.с.74), в яких зазначив, що позов не визнає, просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно норм ПК України річна сума платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету субєктами господарювання, які орендують земельні ділянки державної і комунальної власності, визначається відповідно до умов договору, але з урахуванням вимог п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, тобто, не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХІІІ Кодексу; для інших категорій земель трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХІІІ Кодексу. Таким чином, положення договорів оренди земельних ділянок, які суперечать ПК України в частині визначення розміру орендної плати, не можуть застосовуватися та мати пріоритет над нормами ПК України, отже, річна сума платежу орендної плати за землю не може бути меншою розміру, визначеного п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, - а саме трикратного розміру земельного податку . За таких обставин відповідач вважає, що ним було правомірно донараховано позивачу грошове зобов'язання з орендної плати за землю.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що 21.09.2001р. між виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (орендодавець) та Україно-Латвійським ТОВ і ІІ «БАДМ, ЛТД» (орендар) укладено договір оренди земльної ділянки (а.с.18), який 21.09.2001р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за №3763 в реєстрі, та зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 21.09.2001р. за №1314.
Предметом вказаного договору є передача орендарю до 19.07.2016р. на підставі рішення виконкому міської ради від 19.07.2001р. №1728 у строкове платне володіння і користування на умовах оренди земельної ділянки площею 1,7362 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський район, вул. Гаванська, 2, для розміщення виробничих будівель, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом 84586036 (п.п. 1.1, 1.2, 2.1 Договору).
В силу п.1.3 договору, грошова оцінка земельної ділянки складає згідно з довідкою про грошову оцінку земельної ділянки на момент укладення цього договору: 3 402 313,69 грн.
Відповідно до п.п.3.1, 3.3-3.4 Договору, сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 510 347,05 грн. Розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку. Сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її і повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
Пунктами 8.1 та 8.2 Договору передбачено, що зміна умов договору оренди можлива за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо умов договору оренди та інші спори вирішуються у судовому порядку.
Позивачем надана довідка Управління земельних ресурсів м. Дніпропетровська про грошову оцінку земельної ділянки від 29.08.2001р. №б/н, згідно якої грошова оцінка земельної ділянки за кодом 84586036, розташованої за адресою: Самарський район, вул. Гаванська, 2, загальною площею 1,7362 га складає 3 402 313,69 грн. (а.с.20).
Також, 21.09.2001р. між виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (орендодавець) та Україно-Латвійським ТОВ і ІІ «БАДМ, ЛТД» (орендар) укладено договір оренди земльної ділянки (а.с.24), який 21.09.2001р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за №3762 в реєстрі, та зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 21.09.2001р. за №1313.
Предметом вказаного договору є передача орендарю до 19.07.2016р. на підставі рішення виконкому міської ради від 19.07.2001р. №1728 у строкове платне володіння і користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0,6669 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський район, вул. Гаванська, 2, для розміщення виробничих будівель, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом 84586037 (п.п. 1.1, 1.2, 2.1 Договору).
В силу п.1.3 договору, грошова оцінка земельної ділянки складає згідно з довідкою про грошову оцінку земельної ділянки на момент укладення цього договору: 1 245 136,51 грн.
Відповідно до п.п.3.1, 3.3-3.4 Договору, сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 186 770,47 грн. Розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку. Сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її і повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
Пунктами 8.1 та 8.2 Договору передбачено, що зміна умов договору оренди можлива за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо умов договору оренди та інші спори вирішуються у судовому порядку.
Позивачем надана довідка Управління земельних ресурсів м. Дніпропетровська про грошову оцінку земельної ділянки від 29.08.2001р. №б/н, згідно якої грошова оцінка земельної ділянки за кодом 84586037, розташованої за адресою: Самарський район, вул. Гаванська, 2, загальною площею 0,6669 га складає 1 245 136,51 грн. (а.с.26).
Крім того, 30.07.2003р. між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та Україно-Латвійським ТОВ і ІІ «БАДМ, ЛТД» (орендар) укладено договір оренди земльної ділянки (а.с.30), який 30.07.2003р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за №5117 в реєстрі, та зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 11.08.2003р. за №3964.
В силу п.1.3 договору, грошова оцінка земельної ділянки складає згідно з довідкою про грошову оцінку земельної ділянки на момент укладення цього договору: 341 729,60 грн.
Відповідно до п.п.3.1, 3.3-3.4 Договору, сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 51 259,44 грн. Розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку. Сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її і повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
Пунктами 8.1 та 8.2 Договору передбачено, що зміна умов договору оренди можлива за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо умов договору оренди та інші спори вирішуються у судовому порядку.
Також, 29.09.2003р. між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та Україно-Латвійським ТОВ і ІІ «БАДМ, ЛТД» (орендар) укладено договір оренди земльної ділянки (а.с.35), який 29.09.2003р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за №4537 в реєстрі, та зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 16.10.2003р. за №4394.
В силу п.1.3 договору, грошова оцінка земельної ділянки складає згідно з довідкою про грошову оцінку земельної ділянки на момент укладення цього договору: 3 475 927,57 грн.
Відповідно до п.п.3.1, 3.3-3.4 Договору, сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 521 389,13 грн. Розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку. Сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її і повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
Пунктами 8.1 та 8.2 Договору передбачено, що зміна умов договору оренди можлива за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо умов договору оренди та інші спори вирішуються у судовому порядку.
На підставі наказу Лівобережної ОДПІ №1205 від 28.11.2014р., згідно з п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Україно-Латвійського ТОВ і ІІ «БАДМ, ЛТД».
Висновками перевірки встановлено порушення п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, внаслідок чого занижена орендна плата за землю за період 01.11.2011р. по 01.11.2014р. за земельні ділянки, які знаходяться за адресою: вул. Гаванська, 15-б, вул. Базова, 4-Б, вул. Базова, 8-Д, вул. Базова, 10 на загальну суму 2 345 823,32 грн.
Як зазначено відповідачем у акті перевірки від 28.11.2014р., розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою, з 01.04.2014р. 3% нормативної грошової оцінки, до 01.04.2014р. меншою 3-х кратного розміру земельного податку (п.п.288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України). Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 16.10.2003р. за №4394, грошова оцінка земельної ділянки площею 1,0496 га складає 15 778 468,86 грн, від 21.09.2001р. за №1314 грошова оцінка земельної ділянки площею 1,7362 га складає 13 029 128,39 грн., від 11.08.2003р. за №3964 грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1992 га складає 1 423 006,23 грн., від 21.09.2001р. за №1313 грошова оцінка земельної ділянки площею 0,6669 га складає 4 764 070,55 грн.
Таким чином, за висновками відповідача річний розмір орендної плати за землю за земельні ділянки за адресою:
- вул. Гаванська, 15-б складає 15 778 468,86 грн. (15 778 468,86 *3%);
- вул. Базова, 4-б складає 13 029 128,39 грн. (13 029 128,39 *3%);
- вул. Базова, 8-Д складає 1 423 006,23 грн. (1 423 006,23 *3%);
- вул. Базова, 10 складає 4 764 070,55 грн. (4 764 070,55 *3%).
Україно-Латвійським ТОВ і ІІ «БАДМ, ЛТД», згідно наданої до ДПІ податкової декларації, задекларована орендна плата за землю за період з 01.11.2011р. по 31.11.2011р. в розмірі 44 649,78 грн.
Враховуючи, що сума орендної плати за землю за вказаний період, яка повинна бути на думку податкового органу задекларована позивачем згідно з вимогами п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України складає 174 973,37 грн., орендна плата за цей період занижена підприємством на 130 323,59 грн.
Також, Україно-Латвійським ТОВ і ІІ «БАДМ, ЛТД», згідно наданої до ДПІ податкової декларації, задекларована орендна плата за землю за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. в розмірі 267 899,15 грн.
Враховуючи, що сума орендної плати за землю за вказаний період, яка повинна бути на думку податкового органу задекларована позивачем згідно з вимогами п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України складає 1 049 840,23 грн., орендна плата за цей період занижена підприємством на 781 941,08 грн.
Україно-Латвійським ТОВ і ІІ «БАДМ, ЛТД», згідно наданої до ДПІ податкової декларації, задекларована орендна плата за землю за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. в розмірі 267 899,15 грн.
Враховуючи, що сума орендної плати за землю за вказаний період, яка повинна бути на думку податкового органу задекларована позивачем згідно з вимогами п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України складає 1 049 840,23 грн., орендна плата за цей період занижена підприємством на 781 941,08 грн.
Крім того, Україно-Латвійським ТОВ і ІІ «БАДМ, ЛТД», згідно наданої до ДПІ податкової декларації, задекларована орендна плата за землю за період з 01.01.2014р. по 01.11.2014р. в розмірі 223 249,29 грн.
Враховуючи, що сума орендної плати за землю за вказаний період, яка повинна бути на думку податкового органу задекларована позивачем згідно з вимогами п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України складає 874 866,86 грн., орендна плата за цей період занижена підприємством на 651 617,57 грн. (а.с.14-15).
Вирішуючи спірні взаємовідносини суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України від 02.12.2010р. №2755-VI, що набрав чинності з 01.01.2011р.
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.
Приписами п.9.1.10 п.9.1 ст.9, п.п.14.1.147, п.14.1 ст.14 ПК України в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, плату за землю, яка справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, віднесено до загальнодержавних податків і зборів.
Згідно до п.288.1 ст.288 ПК України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються в договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Вимогами п.п.288.5.1 та абз. «в» п.п.288.5.2 п.288.5 ст.288 ПК України було встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою:
- для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом;
- для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12% нормативної грошової оцінки.
Ні Податковий кодекс України, ні інший нормативно-правовий акт не містить норм, які б зобов'язували орендаря сплачувати орендну плату у розмірі, що не відповідає розміру, визначеному в договорі оренди, і сплачувати її в більшому розмірі в разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати до внесення змін до самого договору оренди.
Відповідно до вимог статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 2 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
При цьому статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.
Згідно із частиною 3 статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється лише з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Щодо договорів, укладених до внесення у законодавство відповідних змін, то така зміна можлива лише на умовах та з підстав, передбачених договором, або якщо законом встановлена відповідна умова, при настанні якої орендна плата підлягає перегляду.
Згідно із статтею 18 Закону "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
При цьому, відповідно до пункту 8.1. укладених позивачем договорів оренди земельної ділянки зміни умов договору оренди можлива за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо умов договору оренди та інші спори вирішується у судовому порядку (п. 8.2. договору).
Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014р. №1166-VII п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України викладено в такій редакції: розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу «не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки».
Таким чином, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір з указаним у договорі.
Отже, з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, мав відповідати вимогам п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 цього кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 02.12.2014р. №21-274а14.
Відповідно до вимог абз.2 ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Так, згідно до п.п.16.1.4 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Європейський Суд в своїй судовій практиці характеризує якість закону наступним чином:
1) правове положення може витримати перевірку його на якість, якщо це положення є достатньо чітким у переважній більшості справ, що їх розглядали національні органи [1];
2) чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні [2];
3) якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право [3], [4];
4) закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання [5];
5) якість закону пов'язана з достатньою чіткістю встановлення ним тих чи інших обставин, на підставі яких діють державні органи [6];
6) жодна норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з точністю, достатньою для того, щоб надати змогу громадянинові регулювати свою поведінку: він має бути спроможним - якщо потрібно, після відповідної консультації - передбачити такою мірою, наскільки це є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть випливати з його дій. Ці наслідки не повинні бути передбачуваними з абсолютною певністю. У той час, як певність у праві є вельми бажаною, вона може спричиняти надмірну жорсткість, а право має йти в ногу з обставинами, що змінюються. Відповідно до цього більшість законів з необхідністю укладаються в термінах, які більшою чи меншою мірою є нечіткими, а їхнє тлумачення і застосування є питаннями практики [7];
7) ступінь чіткості закону, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів - яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини, - значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється цей закон, а також кількості та статусу тих, кому закон адресований. Ступінь чіткості, який треба забезпечувати при формулюванні конституційних положень, з огляду на загальний характер, може бути нижчим, ніж в інших законах [8];
8) положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування [9].
Будь-який національний закон, в контексті сприйняття його Європейським судом при розгляді конкретних справ, аналізується ним на предмет відповідності верховенства права, яке міститься в кожній нормі Конвенції та Протоколів до неї.
Відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Верховний Суд України визначився з правовою позицію в постанові №21-274а14 саме 02.12.2014р.
До зазначеного терміну судова практика у більшості випадків складалась на користь платника, та, відповідно, не існувало однозначного тлумачення розділу ХIII ПК України.
Тобто, позивач у період із 2011 року по жовтень 2014 року за користування вищевказаними земельними ділянками повинен був сплатити орендну плату саме згідно умов договорів оренди земельних ділянок - в розмірі 262 866, 96 грн. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що фактично позивачем було сплачено 803 697, 37 грн.
Відповідно до вимог ст.53 ПК України, не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.
При цьому, з прийняттям Верховним судом України постанови від 02.12.2014р. №21-274а14 Державна фіскальна служба України своїм листом від 03.02.2015р. №3340/7/99-99-10-02-02-17 змінила позицію про визначення розміру орендної плати.
Крім того, суд звертає увагу, що Дніпропетровською міською радою не затверджувались розміри нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, на які посилається відповідач при проведенні розрахунків у своєму акті від 28.11.2014 року № 4583/15-04/19370604.
В силу ч.1 ст. 23 ЗУ «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів підлягає затвердженню відповідною сільською, селищною, міською радою. Крім того відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Також, судом встановлено, що витяг управління Держземагенства у м. Дніпропетровську з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, відповідно до якого нормативна грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки визначена в розмірі 15 778 468, 86 грн. не є належним доказом, оскільки така оцінка проводилась без прийняття рішення органу місцевого самоврядування та ним не затверджувалась.
Аналогічні факти встановлені у рішеннях суду по інших справах відносно нормативно-грошових оцінок земельних ділянок за адресами : вул. Базова, 4-б; вул. Базова, 8-д; вул. Базова, 10, які були використані відповідачем під час розрахунків в його акті від 28.11.2014 року № 4583/15-04/19370604. Зазначене підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2015 року по справі № 904/7800/14, постановою Вищого господарського суду України від 07.05.2015 року по справі № 904/7802/14, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 року по справі № 904/7799/14.
Відповідно розрахунки відповідача в його акті від 28.11.2014 року № 4583/15-04/19370604 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки базуються на розмірі нормативно грошових оцінок земельних ділянок, які не затверджувались відповідним рішенням Дніпропетровської міської ради.
Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Проте, відповідач при проведенні розрахунків у акті від 28.11.2014 року № 4583/15-04/19370604 керувався оцінками земельних ділянок, які не були затвердженні у визначеному порядку органом місцевого самоврядування.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати приписи абз.2 ч.1 ст. 244-2 КАС України.
За змістом частин 4, 5 ст.11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст.86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Україно-Латвійського товариства з обмеженою відповідальністю і іноземними інвестиціями «БАДМ, ЛТД» до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 14 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1