Справа № 2а-4477/09/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

06 серпня 2015 року м. Київ № 2а-4477/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Келеберди В.І., Шулежка В.П., за участю секретаря судового засідання Шевченко М.В., розглянувши заяву представника Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального гоподарства України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

за позовом ОСОБА_1
до Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово комунального господарства України Міністерства регіонального розвитку та будівництв України Міністерства з питань житлово-комунального господарства України
про за участю визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України
В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2010 року, позов ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 01 лютого 2007 року №49 "ос" про звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України; стягнуто з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року в сумі 118 104,00 грн.; визнано звільненим ОСОБА_1 з роботи з 01 травня 2010 року на підставі пункту 3 статті 30 Закону України "Про державну службу" у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року касаційну скаргу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України задоволено частково, а саме: скасовано ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2010 року та змінено постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2010 року, а саме: абзац третій резолютивної частини постанови суду викладено в наступній редакції: "Стягнути з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року, з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів"; виключено з резолютивної частини постанови суду четвертий абзац щодо визнання звільненим ОСОБА_1 з роботи з 01 травня 2010 року на підставі пункту 3 статті 30 Закону України "Про державну службу" у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби, та доповнено резолютивну частину постанови суду абзацом наступного змісту: "Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, з 01.02.2007".

10 травня 2011 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України.

21 травня 2015 року Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України подано заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2011 року в адміністративній справі №2а-4477/09/2670 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що відповідно до ст.23 Закону України "Про державну службу" граничний вік перебування на державній службі становить 65 років". Згідно з паспортними даними дата народження ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 останньому виповнилося 65 років.

Отже, на думку заявника, поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України згідно рішення суду буде суперечити чинному законодавству.

Розгляд питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 06 серпня 2015 року представник Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України підтримав подану заяву, позивач проти задоволення вказаної заяви заперечив.

Виходячи зі змісту поданої заяви, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Частина четверта статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В той же час, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу тривалості виконання рішення в світлі заходів, вжитих державою для прискорення вирішення внутрішніх систематичних проблем (остаточна ухвала щодо прийнятності у справі "Сокур проти України"; рішення у справах "Півень проти України", "Жовнір проти України", "Войтенко проти України", "Шмалько проти України", "Ромашов проти України"). У своїх рішеннях Суд зазначає, що, не виконуючи рішення суду, державні органи позбавили положення статті 6 § 1 будь-якого сенсу.

Тобто, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили порушує права людини та громадянина, а також принципи закладені в Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кодексі адміністративного судочинства України та інших Законах, які направлені на захист цих прав. Таке невиконання судових рішень підриває авторитет та довіру до суду та держави в цілому, що є неприпустимим у демократичній і правовій державі.

Суд звертає увагу на те, що у Рекомендації Rec (2003) 16 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у галузі адміністративного права, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи на 851 засіданні заступників міністрів 9 вересня 2003 року, Комітет Міністрів на підставі статті 15 (b) Статуту Ради Європи, уважає, що примусове виконання судових рішень в галузі адміністративного права, зокрема в тому разі, коли вони спрямовані на адміністративні органи, є вимогою ефективного правосуддя.

У додатку до Рекомендації Rec (2003) 16 визначено, що Держави-члени мають забезпечити виконання судових рішень адміністративними органами в межах розумного строку. Вони мають уживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Разом з тим, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України не наведено обставин, які б свідчили про те, що виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2011 року в адміністративній справі №2а-4477/09/2670 видано помилково або, що обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою, або з інших причин, та не надано відповідних доказів.

Пояснення заявника, що позивачем досягнуто граничного віку і поновлення його на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури тажитлово-комунального господарства України згідно рішення суду буде суперечити чинному законодавству, судом до уваги не приймається, оскільки постановою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2011, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, з 01.02.2007.

При цьому, суд враховує, що це вже третя заява представника Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, що свідчить про небажання сторони виконувати рішення суду, зловживання своїми процесуальними правами та неповагу до суду і інших осіб, які брали участь у справі.

Таким чином, на думку суду, у задоволенні заяви Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 160, 165, 259 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 185 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді В.І. Келеберда

В.П. Шулежко