Справа № 810/1792/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м.Київ 810/1792/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністюДельта-2010

до Київської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Дельта-2010 (далі-позивач, Товариство) з позовом до Київської митниці ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2014 № 125130005/2014/610091/2 та визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації від 31.10.2014 №125130005/2014/00175.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час митного оформлення товару, який ввозився на територію України, Товариство визначило його митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту), заявило відповідні показники в митних деклараціях, до яких, у тому числі додатково, надало документи (відповідно до переліку встановленого положеннями Митного кодексу України), що її підтверджують, та в яких зазначено всі кількісні та якісні показники товарів, що ввозилися.

Таким чином, позивач вважає, що митний орган безпідставно не погодився з заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору (контракту), не врахував подані Товариством додаткові документи та незаконно прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

При цьому, позивач звернув увагу на відсутність підстав для витребування у Товариства додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а також відсутність розбіжностей в наданих додаткових документах та наголосив на обовязку Митниці доводити наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

З огляду на зазначене, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС № 125130005/2014/610091/2 від 31.10.2014 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 125130005/2014/00175 від 31.10.2014, відповідно до якого надмірно сплачено митний збір та ПДВ, що разом становить 109565,23 грн.

Відповідач адміністративного позову не визнав, надав через канцелярію суду письмові заперечення, відповідно до яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що при митному оформленні вартість товарів, заявлена позивачем, викликала обґрунтований сумнів. Було встановлено, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари, а саме: не підтверджено вартість страхування вантажу (вартість застрахованого майна відповідно до наданого страхового полісу є значно вищою ніж та, що вказана в інвойсі; вартість страхового покриття не відповідає статтям Б.4 та Б.5 умов поставки CIF згідно Інкотермс та відомостям стахового полісу); прас-лист виробника не підтверджує митну вартість (вказані в ньому ціни розраховано на умовах іншого способу поставки); митна декларація країни відправника містить посилання на контракт, який не було надано позивачем до митного оформлення, крім того, вказана в цій декларації кількість товару не відповідає даним вказаним в інвойсі.

Також, відповідач зауважив, що після отримання додаткових документів від Товариства з обмеженою відповідальністю Дельта-2010 митним органом було встановлено такі порушення: видаткові накладні не стосуються спірної партії товару та не містять ідентифікуючих відомостей щодо виробника товару; наданий висновок експертної оцінки не підтверджує якісних та вартісних характеристик товару, а виписку з бухгалтерської документації щодо спірного товару декларантом на вимогу митного органу взагалі надано не було та не зазначено про причини неможливості її надання.

Отже, враховуючи, що декларантом не було підтверджено такі складові митної вартості, як транспортні витрати та витрати на страхування, а надані додаткові документи є, на думку митного, неналежними та не усувають виявлених розбіжностей, відповідач вважає, що прийняв законне та обґрунтоване рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

07.07.2015 Київським окружним адміністративним судом прийнято ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 18.06.2013 між компанією Shandong Hengfeng Rubber & Plastic Co., Ltd (продавець) та ТОВ Дельта - 2010 (покупець) було укладено контракт № H-D/2013-0618 (далі - контракт) за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує на умовах FOB порти ОСОБА_1 шини (далі товар) в асортименті, кількості та за цінами, у відповідності до інвойсів, які є невідємною частиною контракту. Умови поставки визначаються в інвойсах до даного контракту (а.с.20-23).

19 грудня 2013 року між компанією Shandong Hengfeng Rubber & Plastic Co., Ltd та ТОВ Дельта - 2010 укладено додаткову угоду до вищезазначеного контракту, якою передбачено що покупець купує шини на умовах поставки FOB або CFR, або CIF, або CIP, або DAP (Incoterms 2000), ціни, кількість та перелік яких відображені в інвойсах, які є невід'ємною частиною контракту (а.с. 25-26).

У відповідності до інвойсу № 14HFTD006-TBR від 06.09.2014, поставка товару здійснювалась на умовах CIF у кількості 624 штуки шин з яких 62 шт. шини Changfeng HF702 9.00R20-16-TT за ціною 126,00 дол. США за одну одиницю товару, 18 шт. шин Changfeng HF638 315/70R22.5-20TL за ціною 154, 00 дол. США за одну одиницю товару, 28 шт. шин Changfeng HF660 315/80R22.5-20TL за ціною 144, 00 дол. США за одну одиницю товару, 92 шт. шини Changfeng HF638 315/80R22.5-20TL за ціною 160,00 дол. США за одну одиницю товару, 40 шт. шин Changfeng ST022 385/65R22.5-20TL за ціною 170,00 дол. США за одну одиницю товару, 192 шт. шин Changfeng ST022 385/65R22.5-20TL за ціною 170,00 дол. США за одну одиницю товару, 192 шт. шин Changfeng ST022 385/65R22.5-20TL за ціною 170,00 дол. США за одну одиницю товару, всього на загальну суму 101416,00 дол. США., крім того інвойсом №14HFTD006B-TBR від 06.09.2014 передбачено оплата страхування товару на суму 150,00 дол. США та транспортні послуги в розмірі 8700,00 дол. США, що разом складає 110266,00 дол. США.

16 вересня 2014 року відповідно до платіжного доручення № 363, позивачем проведено оплату товара у сумі 110266,00 дол. США.

У жовтні 2014 року з метою митного оформлення товару, імпортованого позивачем на підставі зазначеного контракту, Товариством до Київської митниці Міндоходів була подана вантажна митна декларація (далі - МД) № 125130005/2014/548559 від 31.10.2014.

Митна вартість була заявлена декларантом за основним методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження заявленої митної вартості позивачем подано митному органу документи згідно переліку, що зазначений у графі 44 МД № 125130005/2014/548559, а саме: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами 125/2012/0001072 від 17.03.2014; міжнародну CMR № 0224 від 25.10.2014; міжнародну CMR № 0225 від 25.10.2014; міжнародну CMR № 0226 від 25.10.2014; коносамент NFYFY4G00 від 11.09.2014; платіжне доручення в іноземній валюті (що підтверджує вартість товару) № 363 від 16.09.2014, прайс-лист виробника Б/Н від 06.09.2014, завірений радою ОСОБА_1 зі сприяння міжнародній торгівлі (ТПП); інвойс (рахунок-фактура) № 14HFTD006B-TBR від 06.09.2014; пакувальний лист від Б/Н 06.09.2014; страховий поліс № 71 від 10.09.2014; контракт (зовнішньоекономічний договір) № H-D/2013-0618 від 18.06.2013; сертифікат відповідності UA1.009.0013493-14 від 03.03.2014; інформацію про радіологічний контроль товару 2761 від 11.09.2014; сертифікат про походження 14С3705В0170/00591 від 15.09.2014; копію митної декларації країни відправлення 00145110 від 06.09.2014, завірену ОСОБА_1 зі сприяння міжнародній торгівлі (ТПП).

Сума поставленого позивачу товару за інвойсом № 14HFTD006B-TBR від 06.09.2014 складає 110266,00 дол. США, в тому числі витрати на страхування товару в розмірі 150,00 дол. США та транспортні послуги в розмірі 8700,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті (виходячи з того, що станом на 31 жовтня 2014 року офіційний курс НБУ гривні до долара США складав 12,95278800 грн. за 1,00 долар СІЛА), що на момент декларування становило 1428252,12 грн. Від вказаної суми, позивач розрахував митний платіж (7% - 99977,65 грн.) та податок на додану вартість (20% - 305645,95 грн.). Вказані митні платежі були списані відповідачем з гарантованого платежу, який був сплачений позивачем на рахунок Київської митниці ДФС, що відкритий у Головному управлінні Державної казначейської служби України в м. Києві.

Митницею було проаналізовано інформацію, що містилась у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення за митною декларацією та винесено рішення про коригування митної вартості товарів № 125130005/2014/610091/2 від 31.10.2014. Проведено консультацію та повідомлено позивача, що відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту необхідно подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме: виписку з бухгалтерської документації, копію митної декларації країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировину (а.с.13-14).

Дані пропозиції направлені декларанту в електронному вигляді (а.с.19).

За результатом розгляду пропозицій митного органу декларантом повторно подано митну декларацію № 125130005/2014/548590 з додатками (до перелічених документів), а саме: висновком про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 3607 від 17.10.2014; доповненнями до зовнішньоекономічного договору № 2 від 19.12.2013; видатковими накладними від 30.10.2014; довідкою про вартість страхування від 31.10.2014 та фотокопіями протектора шин від 30.10.2014.

Копії вказаних документів наявні в матеріалах справи та їх наявність не заперечується відповідачем.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем документи не стали підставою для визнання митним органом заявленої ТОВ «Дельта-2010» митної вартості, оскільки на думку інспектора м/п у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності та відсутні необхідні відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.

Інспектором зазначено, що резервний метод був використаний з урахуванням інформації, наявної в митному органі, щодо митного оформлення товарів за МД від 13.10.2014 року №125130005/2014/547949.

Спірним рішенням позивачу було збільшено митну вартість товару та відповідно митний збір 7% з 99975,65 грн. до 126983,16 грн. та ПДВ 20% з 305645,95 грн. до 388205,67 грн.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012., а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частини четверта та пята статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Сторонами не заперечується факт подання позивачем всіх наявних на час розмитнення документів, перелік яких наведений у положеннях статті 53 Митного кодексу України.

В силу положень частини пятої статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України випливає, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частини третя та четверта статті 53 Митного кодексу України).

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та пятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобовязаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного Кодексу України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що повязують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або зясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Водночас, право митного органу на витребування додаткових документів закон повязує з вичерпним переліком підстав, які стосуються недоліків у наданих для митного оформлення товарів основних документах для підтвердження митної вартості товарів, перелік яких наведено у частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Такими імперативними умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас, повідомляючи позивача про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.03.2012 у справі № К/9991/89900/11.

При цьому суд звертає увагу на те, що право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.

З аналізу приведених норм також вбачається наявність у митного органу обов'язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв'язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов'язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв'язку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, витребовуючи у позивача додаткові документи, відповідач послався на ту обставину, що наявна у митного органу інформація щодо митної вартості імпортованого товару, призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

В силу приписів частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Разом з цим, відповідач не повідомив суду жодних обставин та не надав доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митних деклараціях зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларацій недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що у митного органу не було підстав витребовувати додаткові документи, перелік яких наведений у частині третій статті 53 Митного кодексу України.

Водночас, відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справі № 21-262а12.

Судом встановлено, що підставою для коригування митної вартості товару стало встановлення митним органом розбіжностей у наданих декларантом документах для підтвердження митної вартості, а також відсутність всіх відомостей щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, а саме: не відповідність цінових значень визначених в страховому полісі та інвойсі.

Таких висновків контролюючий орган дійшов з огляду на те, що позивачем не було подано для підтвердження заявленої митної вартості товарів певних обовязкових документів, а саме: транспортних (перевізних) документів та документів, що містять вартість транспортування товарів, а також страхових документів документи та документів про страхування товарів.

Під час розгляду вказаних документів митним органом встановлено, що вартість застрахованого майна за страховим полісом від 09.10.2014 № 1 складає 111557,6 дол. США, та є значно вищою за ціну вказану в інвойсі від 06.09.2014 № 14HFTD006B-TBR у розмірі 110266,00 дол. США. Крім того, митним органом встановлено не відповідність визначення декларантом вартості страхового покриття умовам поставки CIF згідно Інкотермс, оскільки остання має становити як мінімум вартість товару вказану в Договорі купівлі-продажу (контракті) плюс 10%, що в даному випадку складає 110266,00 грн. + 10% = 121292, 60 дол. США.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачем серед документів поданих до митного оформлення на підтвердження вартості страхування було надано страховий № 1 від 10.09.2014 та інвойс від 06.09.2014 № 14HFTD006B-TBR в якому відображанні витрати на транспортування у розмірі 8700,00 дол. США та витрати на страхування у сумі 150,00 дол. США. В підтвердження оплати цих витрат декларант надав платіжне доручення № 363 від 16.09.2014. Крім того, додатково Товариством надавались відомості про вартість страхування від 31.10.2014.

Отже, судом встановлено, що позивачем було надано до митного оформлення відповідно до вимог пунктів 6, 8 статті 53 Митного кодексу України документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами в ході судового розгляду, поставка товару ТОВ Дельта-2010 здійснювалась на умовах CIF згідно Інкотермс.

За умовами поставки CIF (Інкотермс-2000) продавець зобовязаний оплатити і фрахт, які необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи пошкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. На продавця покладається також обовязок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення. Термін «вартість, страхування і фрахт» означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.

З наведеного вбачається, що постачальник зобовязаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. При цьому, від продавця вимагається забезпечення страхування з мінімальним покриттям, в іншому випадку, за бажанням покупця, можуть бути визначені інші умови страхового покриття.

Інкотермс-2000 передбачено, що мінімальна страхова сума повинна покривати вартість поставки передбаченої умовами контракту плюс 10% та повинна бути встановлена у валюті контракту.

Відповідно до пункту 2 Контракту № H-D/2013-0618 від 18.06.2013 ціна товару по кожній частковій поставці товару відображається в інвойсі. Так, згідно з даними інвойса від 06.09.2014 № 14 HFTD006B-TBR вартість товару (шин) складає 101416,00 дол.США. та 10% від вартості товару становить 10141,6 дол.США.

Отже, відповідно умов поставки CIF (Інкотермс-2000) вартість страхового майна повинна складати 111557,60 дол. США, що в свою чергу, підтверджується даними страхового полісу від 09.10.2014 № 1 та відповідає умовам статтей Б.4 та Б.5 умов поставки CIF (Інкотермс-2000).

В свою чергу, різниця у вартості застрахованого майна у страховому полісі та інвойсі обумовлена тим, що у інвойсі до вартості товару додано вартість страхового внеску та вартість транспортних послуг, які не враховуються під час визначення розміру мінімальної страхової суми.

Таким чином, судом встановлено, що доводи відповідача відносно не відповідності цінових значень визначених в страховому полісі та інвойсі, а також не подання декларантом до митного оформлення таких обовязкових документів, як транспортні (перевізні) документи та документи, що містять вартість транспортування товарів; страхові документи документи та документи про страхування товарів - не відповідають дійсності та повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, суд звертає увагу, що жодні інші підстави для прийняття оскаржуваних рішень відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів № 125130005/2014/610091/2 від 31.10.2014 посадовою особою митного органу зазначено не було.

При цьому, жодного підтвердження того, що позивач при декларуванні митної вартості товару зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості та, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів зазначене рішення не містить.

Отже, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що твердження митного поста «Святошин» Київської митниці Міндоходів ДМС України викладені в рішенні про коригування митної вартості товарів які слугували підставою для відмови позивачу в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення безпідставними, що, в свою чергу, свідчить про протиправність оскаржуваних рішень.

Відносно доводів відповідача щодо правомірності оскаржуваних рішень, які вказані Київською митницею ДФС у письмових запереченнях, суд зазнає наступне.

В запереченнях на адміністративний позов відповідач зазначає, що прайс-лист виробника, який було надано до митного оформлення, не підтверджує заявлену позивачем митну вартість, оскільки вказані в ньому ціни розраховано на умовах FOB Qindao, проте в інвойсі умовами зазначено CIF Odessa.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства прайс листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов'язкової вимоги щодо отримання від суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України прейскуранти (прайс-листи) виробника товару віднесено до переліку додаткових документів.

Таким чином, зазначеним положенням Митного кодексу України визначено, що до органу доходів і зборів в якості додаткового документу для підтвердження заявленої митної вартості подаються прейскуранти (прайс-листи) саме від виробника товару, який оцінюється.

В першу чергу при розгляді наданих декларантом прейскурантів (прайс-листів) виробника товару орган доходів і зборів має упевнитись, що інформацію, яка містяться в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців та має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обовязковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем для додаткового підтвердження митної вартості товару, був наданий відповідачу прайс-лист, завірений радою ОСОБА_1 зі сприяння міжнародній торгівлі (ТПП).

В зазначеному прайс-листі, містяться відомості відносно кількості та якості товару (розмір, модель, марка), а також ціни (без врахування будь-яких додаткових витрат за умовами поставки FOB) з визначенням валюти, які повнюстю відповідають даним інвойсу № 14HFTD006B-TBR від 06.09.2014 (без врахування додаткових витрат на страхування та фрахт за умовами поставки CIF).

Таким чином, судом встановлено, що ціни на товар вказані в прайс-листі та інвойсі є ідентичними, тобто прайс-лист виробника, який було надано до митного оформлення додатково підтверджує заявлену позивачем митну вартість. Отже, доводи відповідача відносно наявності розбіжностей в ціні товару визначеної в прайс-листі та розрахованої на умовах FOB Qindao та в інвойсі розрахованої на умовах CIF Odessa є безпідставними.

Щодо твердження відповідача про відсутність в наданих до митного оформлення документах контракта № 14НF060, на який йде посилання в митній декларації країни-відправника від 06.09.2014 № 00145110, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязаний надати (за наявності) такий додатковий документ як митна декларація країни відправлення.

В той же час, Верховним Судом України в постанові від 17.06.2014 у справі № 21-148а14 зазначено, що митні органи у випадку наявності обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої митної вартості товару мають право витребувати додаткові документи для перевірки правильності цієї вартості товару. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності або помилковості задекларованої митної вартості, а не всі документи. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення Митницею митної вартості самостійно, якщо подані документи не спростовують сумніву у правильності задекларованої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю Дельта-2010 разом з документами для підтвердження митної вартості товару було надано митному органу зокрема митну декларацію країни-відправника від 06.09.2014 № 00145110, яка завірена радою ОСОБА_1 зі спияння міжнародної торгівлі (ТПП).

Вказана митна декларація дійсно містить посилання на договір № 14НF060. Водночас, як вбачається з заяви компанії Shandong Hengfeng Rubber & Plastic Co., Ltd, зазначений договір є внутрішнім документом компанії та є необхідним для процедури митного оформлення щодо експорту товарів.

Отже, судом встановлено, що відповідач не мав правових підстав для витребування від позивача контракта № 14НF060, оскільки такий документ не є обовязковим, а також додатковим відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, та в свою чергу, відсутній у позивача.

Відповідач в своїх запереченнях також посилається на те, що поданий лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 17.10.2014 року № 3607 не підтверджує заявлену митну вартість товару, оскільки експертом здійснено аналіз цін на товар відповідно до умов поставки FOB Qingdao, в той час як поставка товару відповідно до інвойсу здійснювалась на умовах CIF Odessa.

Суд не погоджується з вказаними твердженнями відповідача з огляду на таке.

Наказом Міністерства промислової політики України від 13.05.2008 р. № 279 затверджено статут Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза», до повноважень якого належить здійснення, в тому числі, моніторингу зовнішньо-торгівельних цін, експертизи зовнішньоекономічних договорів.

Як вбачається з метеріалів справи, зокрема інвойсу № 14HFTD006B-TBR від 06.09.2014 ціни на товар було визначено на умовах поставки поставки FOB Qingdao, а витрати за умовами CIF Odessa, відповідно до яких було здійснено поставку товару, вказані в інвойсі додатково.

Отже, інформація щодо аналізу цін на товар відповідно до умов поставки FOB Qingdao, яка зазначена в листі ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 17.10.2014 року № 3607 відповідає дійсності та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім цього, висновок про те, що вказаний рівень ціни на імпортований товар відповідає поточній кон'юнктурі ринку зроблено ДП «Укрпромзовнішекспертиза», в тому числі, з урахуванням аналізу комерційних пропозицій виробників та постачальників відповідної продукції.

Таким чином, наданий позивачем висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 17.10.2014 року № 3607 є доказом, що також підтверджує правомірність заявленої позивачем ціни на товар.

Щодо додатково витребуваної митницею виписки з бухгалтерської документації, слід зазначити, що ця вимога не деталізована, а отже унеможливлює її виконання позивачем.

Не приймаються також судом до уваги й доводи відповідача про те, що митна декларація країни-відправника від 06.09.2014 № 00145110 містить інформацію лише про поставки 62 шин, проте в спірній митній декларації та інвойсі визначено 624. Такі твердження простовуються наявними в матеріалах справи митними деклараціями № 00145110 від 11.09.2014, № 00145113 від 11.09.2014 та № 00145111 від 11.09.2014. Відповідно вказаних декларацій поставка шин здійснювалась у кількості 62 шт., 138 шт. та 424 шт. відповідно, що загалом складає 624 шт. та відповідає кількості товару зазначеної у інвойсі та митній декларації позивача.

Відносно визначення митної вартості товарів за методом 2-ґ (стаття 57 Митного кодексу України, за резервним методом), необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Однак, як випливає з оскаржуваного рішення, митний орган не обґрунтував у спірному рішенні, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми та такими, що у своїй сукупності викликають сумніви у достовірності наданої інформації, не навів обставин, які мали бути підтвердженні додатково запитаними митним органом документами.

Враховуючи встановлені судом обставини, митний орган не навів жодного обґрунтованого пояснення та не надав жодних доказів, які б свідчили про наявність розбіжностей, які не дають можливості підтвердити числові значення складових митної вартості товарів, заявленої позивачем під час митного оформлення, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як встановлено судом, митна вартість товарів була підтверджена позивачем всіма необхідними документами, зазначеними у частини другій статті 53 Митного кодексу України.

Таким чином, у відповідача під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів - за ціною договору.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів також не визначено, яка з перелічених у частині другій статті 58 Митного кодексу України підстав у даній конкретній справі стала причиною неможливості застосування першого методу.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що митницею при невизнанні митної вартості, заявленої декларантом, та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого методом, здійснено не обґрунтовано, без посилання на документи, надані декларантом та причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

А відтак, враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що згідно наданих відповідачу документів разом із митною декларацією №125130005/2014/548590 від 31.10.2014, у митного органу не було підстав вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має якісь розбіжності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2014 № 125130005/2014/610091/2, прийнято відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню.

При цьому, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 31.10.2014 № 125130005/2014/00175 також визнається судом протиправною та підлягає скасуванню, з урахуванням безпідставності прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2014 № 125130005/2014/610091/2.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладає саме на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

Проте, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження позиції щодо правомірності застосування норм митного законодавства, а відтак, не доведено суду правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене та враховуючи достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів про коригування митної вартості товарів від 31.10.2014 № 125130005/2014/610091/2.

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 31.10.2014 № 125130005/2014/00175.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариство з обмеженою відповідальністю Дельта-2010 судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.