Справа № 2а-4090/12/1470
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-4090/12/1470

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Баштанської міжрайонної Державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Баштанської міжрайонної Державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби про визнання протиправними дій пов'язаних з формуванням податкової вимоги, скасування податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Баштанська міжрайонна Державна податкова інспекція Миколаївської області Державної податкової служби подала апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постановою від 01 листопада 2012 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Миколаївський окружний адміністративний суд в повному обсязі задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1 до Баштанської міжрайонної Державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби про визнання протиправними дій податкової інспекції пов'язаних з формуванням податкової вимоги № 6 від 24 січня 2011 року на загальну суму податкового боргу за узгодженим податковим зобов'язанням, що становить 4 000 грн.; скасування податкової вимоги відповідача № 6 від 24 січня 2011 року на загальну суму податкового боргу за узгодженим податковим зобов'язанням, що становить 4 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з'ясував належним чином та в повному обсязі всі обставини, які мають значення для справи, неправильно визначив правовідносини, не прийняв до уваги надані податковим органом документи, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалення неправильного судового рішення.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив питання землекористування та справляння плати за використання землі, проте як позивач долучив до позову копії квитанцій про сплату до бюджету 19 500 грн. саме орендної плати за оренду земельної ділянки відповідно до договору від 24 червня 2011 року, який укладений між позивачем та Новобузькою районною державною адміністрацією Миколаївської області, об'єктом якого є фактичне використання позивачем земельної ділянки загальною площею 47,00 га. Але в подальшому позивач відмовляється сплачувати орендну плату за 2011 рік мотивуючи це припиненням дії вище зазначеного договору шляхом його розірвання 07 жовтня 2011 року за взаємною згодою сторін. Зміна землекористувача земельної ділянки відбулась у 2012 році, а у 2011 році фактично використовувалась ОСОБА_1

Як на порушення норм процесуального права, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі у якості третьої особи власника земельної ділянки Новобузьку районну державну адміністрацію Миколаївської області.

ОСОБА_1 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що 24 червня 2011 року між ОСОБА_1 та Новобузькою районною державною адміністрацією укладений договір про відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки, за умовами якого позивач зобов'язувався сплатити кошти в сумі 23 500,0 грн. в рахунок відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки та ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 1 договору); плата за договором складає 11749,99 грн. одноразово та 1958,30 грн. щомісячно (п. 7 договору) (а. с. 14). На виконання договору позивач сплатив 19500,0 грн., що підтверджено квитанціями від 7 і 22 липня 2011 р. (а. с. 15).

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до листа Новобузької районної державної адміністрації від 17 липня 2012 р. № 627/01-06 (а. с. 16), земельна ділянка передана в користування іншій особі 07 жовтня 2011 р., у зв'язку із припиненням її використання позивачем.

Податковий орган, вважаючи, що позивач сплатив орендну плату не в повному обсязі, 24 січня 2012 р. сформував податкову вимогу № 6 на суму 4000,0 грн. (а. с. 24).

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції встановив безпідставність доводів податкового органу про те, що позивач має заборгованість з орендної плати, оскільки відповідач помилково ототожнює договір про відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки із договором оренди.

При цьому суд першої інстанції з посиланням на приписи пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284, ст. 792 ЦК України, ст. 13, ч. 2 ст. 14, ст. ст. 15, 18 Закону України «Про оренду землі», зазначив, що договір, укладений між позивачем та Новобузькою районною державною адміністрацією 24 червня 2011 року, за своїм змістом не є договором оренди, оскільки предметом укладеного договору є відшкодування збитків, тоді як предметом договору оренди є надання земельної ділянки в користування на певний строк і за плату. Отже, і плата за цим договором не є орендною платою.

Також, з урахуванням положень п. 1.1 ст. 1, п.п. 19-1.1.1 п. 19-1.1. ст. 19-1 Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що, визначена спірною вимогою, сума не є податком або збором, встановленим ПК України, внаслідок чого у податкового органу відсутнє право здійснювати контроль за сплатою цих коштів за договором про відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки, а тому формування податкової вимоги з приводу грошового зобов'язання, яке не є податком або збором, є протиправним. При цьому суд першої інстанції зауважив, що суб'єктом, який міг би заявити вимоги до позивача щодо сплати відшкодування, є Новобузька районна державна адміністрація, але з її листа від 31 липня 2012 р. № У-4 вбачається, що остання не має претензій до позивача (а. с. 49).

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є податкова вимога № 6 від 24 січня 2012 року про сплату ОСОБА_1 податкового боргу за узгодженим грошовим зобов'язанням в розмірі 4 000 грн.

Підставою для прийняття оскарженої податкової вимоги є несплата позивачем 4 000 грн. за договором від 24 червня 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та Новобузькою районною державною адміністрацією про відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо помилковості доводів податкового органу про те, що договір про відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки є фактично договором оренди земельної ділянки по якому позивач недоплатив суму коштів в розмірі 4000 грн.

Такі самі доводи наведені і в апеляційній скарзі, проте вони є помилковими, оскільки, з урахуванням приписів ст. ст. 626, 638, 792 ЦК України та Порядку визначення та відшкодування збитків власника землі та землекористувачам, затвердженого Постановою КМУ № 284 від 19 квітня 1993 року, договір оренди земельної ділянки та договір про відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки містять різі істотні умови. Також апеляційний суд зазначає, що податковий орган ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному оскаржені судового рішення не надав належних та допустимих доказів того, що договір про відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки є удаваним правочином.

Відповідно до п.п. 1.1 ст. 1 ПК України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Загальнодержавні податки та збори, місцеві податки та збори визначені статтями 9 та 10 Податкового кодексу України і цей перелік є вичерпний.

Відповідно до п.п. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків. Відповідно до ст. ст. 269, 270, 288 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок та землекористувачі, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або у користуванні, при цьому підставою нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Оскільки плата за земельну ділянку на підставі договору оренди такої земельної ділянки є відмінною за своєю суттю та призначенням від плати на відшкодування збитків, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сплата ОСОБА_1 коштів на відшкодування збитків, за договором від 24 червня 2011 року, не є платою за землю, а тому не відноситься до податків і зборів, внаслідок чого у податкового органу відсутні повноваження на здійснення контролю щодо виконання позивачем договірних зобов'язань за договором від 24 червня 2011 року про відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо часткової оплати ОСОБА_1 коштів за договором від 24 червня 2011 року, щодо використання ним земельної ділянки, щодо передачі земельної ділянки іншій особі, щодо необхідності залучення у якості третьої особи Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, оскільки ці доводи стосуються порядку виконання договору про відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки, тобто стосуються правовідносин між сторонами за договором про відшкодування збитків за фактичне використання земельної ділянки, які не є правовідносинами, в яких податковий орган діє на реалізацію своєї владної компетенції, здійснюючи контроль за своєчасністю обчислення та сплати податків, інших платежів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Баштанської міжрайонної Державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя Н.В.Вербицька

суддя О.О.Кравець