Справа № 2а/0470/3242/12
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2012-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2012 р. Справа № 2а/0470/3242/12

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Кальника В.В., розглянувши у місті Дніпропетровську в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про визнання нечинним рішення та зобовязання прийняти рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області з позовними вимогами про:

- визнання нечинним рішення Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 26 січня 2012 року про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку;

- зобовязання Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області прийняти рішення про видачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 свідоцтва про сплату єдиного податку.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем безпідставно винесено рішення про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, оскільки Податковий кодекс України не забороняє фізичним особам-підприємцям, які здійснюють діяльність з виробництва та продажу ювелірних виробів, перебувати на спрощеній системі оподаткування.

У судовому засіданні 27 березня 2012 року судом у присутності представника позивача за його клопотанням ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав суду письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що абзацом 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України встановлено, що субєкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення, не можуть бути платниками єдиного податку. Отже, фізичні особи-підприємці платники єдиного податку не мають права здійснювати виробництво та продаж ювелірних виробів.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 17 січня 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області із заявою про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2012 рік.

У пункті 10 вказаної заяви позивач зазначив наступні обрані ним згідно КВЕД ДК 009:2005 види діяльності, а саме: розбірна торгівля годинниками та ювелірними виробами, код згідно КВЕД 52.48.2.

26 січня 2012 року Центральною МДПІ було винесено рішення №186/С/171 «Про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку». Дана відмова відповідача вмотивована тим, що фізичні особи-підприємці платники єдиного податку не мають право здійснювати виробництво та продаж ювелірних виробів. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилався на положення абзацу 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, пункти 1, 2 статті 1 Закону №637/97.

Податковим кодексом України поняття «видобуток, виробництво, реалізація дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння»не визначено. Терміни, що застосовуються у Податковому кодексі України і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами (стаття 5 Податкового кодексу України).

Правові основи і принципи державного регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними визначені Законом України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними»від 18 листопада 1997 року №637/97-ВР (далі Закон №637/97).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону №637/97 визначено, що дорогоцінні метали - золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо). Дорогоцінне каміння - природні та штучні (синтетичні) мінерали в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах).

Поняття «вироби з дорогоцінного металу»визначено в Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №244 та зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 25 березня 2004 року за №369/8968.

Так, відповідно до зазначеної Інструкції, виріб з дорогоцінного металу це будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений зі сплавів дорогоцінних металів (золота, срібла, платини, паладію), який використовується як прикраса або предмет побуту.

Пунктом 2 статті 4 Закону №637/97 визначено, що всі субєкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, що займаються операціями з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, ювелірними виробами з них, проводять їх облік за встановленими формами і подають статистичну звітність. Оперативний облік видобутку, переробки, переміщення дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ювелірних виробів з них ведеться субєктами підприємницької діяльності окремо за кожним видом операції з урахуванням технології, виду утворених відходів та виробничих втрат. Особливості обліку дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння визначаються Міністерством фінансів України.

Згідно статті 1 Закону №637/97 субєкти підприємницької діяльності, які виготовляють ювелірні вироби та побутові вироби з дорогоцінних металів, зобовязані мати іменник, відбиток якого проставляється виготовлювачем на всіх виробах, та щорічно підлягає реєстрації в органах, які здійснюють державний пробірний контроль.

Щодо розподілу видів діяльності, відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2005, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005 року №375 (в Міністерстві юстиції України не зареєстрований), повязаних з виробництвом та реалізацією дорогоцінних металів, згідно листа Державної служби статистики України від 30 грудня 2011 року №14/3-12/636 класифікація видів економічної діяльності має переважно статистичне призначення та методологічні основи застосування.

Отже, відповідач вважає, що субєкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво та реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі ювелірних виробів, не можуть застосовувати спрощену систему оподаткування.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить із того, що Податковим кодексом України встановлено правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності певними категоріями юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців та які повинні відповідати вимогам, визначеним цим Кодексом.

Однією із вимог можливості застосування цими особами спрощеної системи оподаткування є вид господарської діяльності, який обрано такими особами (пункт 291.4 статті 291 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Системний аналіз норм Податкового кодексу України свідчить про те, що у деяких випадках вид господарської діяльності визначається прямим посиланням на національний класифікатор видів економічної діяльності ДК 009:2005 (КВЕД ДК 009:2005) (статті 48, 154, 209, 291, 298, підрозділ 4 розділу XX Податкового кодексу України).

При цьому, відповідно до пункту 298.3 статті 298 та пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України вид господарської діяльності згідно з КВЕД безпосередньо зазначається у заяві та свідоцтві платника єдиного податку фізичної особи-підприємця.

Податковим кодексом України встановлено, що не можуть бути платниками єдиного податку, зокрема, суб'єкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення (підпункт 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 цього Кодексу).

Згідно із КВЕД ДК 009:2005 діяльність щодо видобутку дорогоцінних металів належить до підкласу 13.20.0 «Добування руд інших кольорових металів», а діяльність щодо видобутку дорогоцінного каміння до підкласу 14.50.0 «Інші галузі добувної промисловості, не віднесені до інших групувань».

Діяльність щодо виробництва дорогоцінних металів належить до підкласу 27.41.0, що включає виробництво та афінаж необроблених дорогоцінних металів: золота, срібла, платини тощо; виробництво сплавів з дорогоцінних металів; виробництво напівфабрикатів з дорогоцінних металів; нанесення покриття з срібла на недорогоцінні метали; нанесення покриття з золота на недорогоцінні метали та срібло; нанесення покриття з платини або металів платинової групи на золото, срібло та недорогоцінні метали.

При цьому, цей підклас не включає: виробництво годинникових корпусів з дорогоцінних металів (клас 33.50); виробництво ювелірних виробів з дорогоцінних металів (клас 36.22).

Жоден із зазначених видів діяльності не містить робіт, які б включали або були б пов'язані з виготовленням ювелірних та побутових виробів з дорогоцінними металами та дорогоцінним камінням. Зазначені види діяльності не передбачають наявність як результату їх провадження кінцевого продукту (товару) у вигляді ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, що можуть бути реалізовані.

Таким чином, не можуть обрати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності юридичні особи і фізичні особи-підприємці, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення, за сферою регулювання Закону №637/97 та вищевказаними кодами КВЕД ДК 009:2005.

Щодо сфери торгівлі ювелірними виробами з дорогоцінними металами та дорогоцінним камінням у КВЕД ДК 009:2005 визначені:

- підклас 51.47.9 «Оптова торгівля іншими непродовольчими товарами споживчого призначення, н. в. і. г.». Цей підклас включає: оптову торгівлю неелектричними музичними інструментами та нотами, фотографічними та оптичними товарами, іграми та іграшками, годинниками, ювелірними виробами, спортивними товарами, велосипедами, їх частинами та належностями, виробами зі шкіри та дорожніми належностями, іншими непродовольчими товарами споживчого призначення;

- підклас 51.52.4 «Оптова торгівля золотом та іншими дорогоцінними металами»;

- підклас 51.56.0 «Оптова торгівля іншими проміжними продуктами», що включає оптову торгівлю коштовним камінням;

- підклас 52.12.0 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту». Цей підклас включає: роздрібну торгівлю в універсальних магазинах широким асортиментом товарів без переваги продовольчих товарів: одягом, меблями, побутовими електротоварами, залізними виробами, косметичними товарами, ювелірними виробами, іграшками, спортивними товарами тощо;

- підклас 52.48.2 «Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами».

При цьому, Податковим кодексом України не встановлено обмежень на застосування спрощеної системи оподаткування суб'єктами господарювання, що здійснюють діяльність з роздрібної торгівлі ювелірними виробами, та роздрібної торгівлі годинниками.

Таким чином, достатніми умовами для застосування спрощеної системи оподаткування відповідно до норм Податкового кодексу України є здійснення розбірної торгівлі годинниками та ювелірними виробами. При цьому, про такі види діяльності фізична особа-підприємець зазначає у заяві при обранні спрощеної системи оподаткування.

Окремо суд зазначає, що фізичні особи-підприємці, які надають побутові послуги населенню, зокрема з виготовлення ювелірних виробів за індивідуальним замовленням та послуги з ремонту ювелірних виробів, мають право застосовувати спрощену систему оподаткування (підпункт 28 та 29 пункту 291.5.8 статті 291 Кодексу).

Таким чином, норми Податкового кодексу України в одному випадку не дозволяють субєктам господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння (і виробів з них), у тому числі органогенного утворення, перебувати на спрощеній системі оподаткування, в іншому випадку дозволяють субєктам господарювання, які здійснюють виготовлення ювелірних виробів за індивідуальним замовленням та послуги з ремонту ювелірних виробів, перебувати на спрощеній системі оподаткування.

В свою чергу нормами Податкового кодексу України прямо не заборонено субєктам господарювання бути платником єдиного податку, у разі здійснення діяльності із роздрібної торгівлі годинниками та ювелірними виробами.

У відповідності до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд враховуючи норми пунктів 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України щодо презумпції правомірності рішень платника податків у разі неоднозначного (множинного) трактування його прав і обов'язків, а також пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, за яким у таких випадках рішення приймається на користь платника податків, вважає, що фізичні особи-підприємці при здійсненні розбірної торгівлі годинниками та ювелірними виробами мають право обрати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності та зареєструватися платниками єдиного податку відповідно до норм Податкового кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що вищезазначена Інструкція про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів стосується лише питань здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінних металів, матеріалів, що містять дорогоцінні метали, відповідності їх державним стандартам, а також відповідності вставок із дорогоцінного каміння (природного та штучного), дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння (природного та штучного) найменуванню, ваговим та технічним характеристикам, зазначеним на етикетці (бирці) виробу.

У зв'язку із цим, Інструкція не може застосовуватися для визначення вимог щодо обрання спрощеної системи оподаткування.

Аналогічну позицію займає і Комітет з питань фінансів, банківської діяльності, податкової та митної політики Верховної Ради України у своїх листах №04-39/12-58 від 19 січня 2012 року та №04-39/10-83 від 27 січня 2012 року.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про протиправність рішення Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 26 січня 2012 року №186/С/171 «Про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку»та його скасування.

Щодо заявленої позивачем вимоги про зобовязання відповідача прийняти рішення про видачу свідоцтва про сплату єдиного податку суд зазначає наступне.

У відповідності до 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що видача свідоцтва про сплату єдиного податку віднесена до компетенції податкового органу згідно із положеннями пункту 299.5 статті 299 Податкового кодексу України.

Суд не в праві своїм рішенням підміняти рішення податкового органу та/або прямо вказувати податковому органу на те, яке саме рішення або дії останній повинен прийняти або вчинити.

Суд, у випадку прийняття рішення про зобовязання відповідача видати позивачу свідоцтво про сплату єдиного податку в порушення вимог статті 17 і пунктів 1, 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, вийде за межі своєї компетенції, вирішивши питання, яке до неї не віднесено.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вправі вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи те, що суд не в праві своїм рішенням прямо вказувати відповідачу, яке саме рішення або дії останній повинен прийняти або вчинити, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та захисти права позивача шляхом зобовязання відповідача розглянути заяву позивача про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2012 рік від 17 січня 2012 року за вх. №609211 та прийняти по ній відповідне рішення.

Керуючись статтями 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 26 січня 2012 року №186/С/171 «Про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку».

Зобовязати Центральну міжрайонну державну податкову інспекцію у м. Кривому Розі Дніпропетровської області розглянути заяву позивача про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2012 рік від 17 січня 2012 року за вх. №609211 та прийняти по ній відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2