Справа № 804/6645/15
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2015 р. Справа № 804/6645/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріЛегкій А.В.
представника позивачв представника відповідача Залуцької Л.Г. Колупаєва О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦМОНТАЖМОДУЛЬ» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
Відповідач надав заперечення в яких зазначив, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «СПЕЦМОНТАЖМОДУЛЬ» з питання достовірності декларування від'ємного значення з податку на додану вартість по податковій декларації за 3 квартал 2014 року у розмірі 444413,00 грн.
Перевіркою встановлено порушення: п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за 3 квартал 2014 року на суму 104427,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2014 р. між Позивачем і ПП «Арболет» укладений Договір поставки №1/07/14.
Відповідно до п. 1.1. Договору поставки № 1/07/14, - Постачальник (ПП "Арболет") зобов'язується поставити, а Покупець (ТОВ "СПЕЦМОНТАЖМОДУЛЬ") прийняти і оплатити електротехнічне обладнання, згідно з специфікаціями, які є невід'ємною частиною цього Договору.
Фактичне отримання Позивачем товару - електродвигунів 2В280М8У2 у кількості 6 шт. підтверджується наступними документами:
видатковими накладними № 280814-1 від 28.08.2014 р. на суму 195 001,20 грн. (3-й двигуна); № 050914-2 від 05.09.2014 р. на суму 195 001,20 грн. (3-й двигуна);
довіреностями на отримання електродвигунів № 180 від 28.08.2014 р. (3-й двигуна); № 205 від 05.09.2014 р. (3-й двигуна);
податковими накладними: № 10 від 28.07.2014 р. на суму 117 000, 72 грн., у т. ч. ПДВ19 500,12 грн.; № 16 від 28.08.2014 р. на суму 78 000,48 грн., у т. ч. ПДВ 13 000,08 грн.; № 17 від 29.08.2014 р. на суму 58 500,36 грн. у т. ч. ПДВ 9 750,06 грн.; № 4 від 05.09.2014 р. на суму 136 500,84 грн. у т. ч. ПДВ 22 750,14 грн.;
паспортами на заводські електродвигуни: № 1610 дата випуску 18.08.2014 р.; № 1962 дата випуску 21.08.2014 р.; № 1341 дата випуску 04.08.2014 р.; № 1991 дата випуску 26.08.2014 р.; № 1885 дата випуску 20.08.2014 р.; № 1640 дата випуску 19.09.2014 р.;
актами приймання комплектуючих - електродвигунів.
Позивач у повному обсязі розрахувався за отриманий товар, що підтверджується платіжними дорученнями:
№ 6 від 28.07.2014 р. на суму 117 000, 72 грн.; № 47 від 29.08.2014 р. на суму 136 500,84 грн.; № 61 від 06.10.2014 р. на суму 10 000 грн.; № 76 від 14.10.2014 р. на суму 40 000 грн.; № 82 від 16.10.2014 р. на суму 20 000 грн.; № 85 від 04.11.2014 р. на суму 30 500,84 грн.
Так, отриманий від ПП "Арболет" Товар - електродвигуни у кількості 6 шт. були використані у виробництві: електродвигуни є комплектуючими виробу - Дробільно-фрезерних машин, у кількості 3 шт., які у свою чергу були у подальшому експортовані на підставі Контракту №3 від 07.07.2014 р., що також підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними №0086394, №456495, №456484, Актами про встановлення розбіжностей.
27.08.2014р. між ТОВ "СПЕЦМОНТАЖМОДУЛЬ" і ТОВ НВТ "СПЕЦМЕХМЕТ" укладений Договір поставки № 10.
Відповідно до п. 1.1. Договору поставки № 10, - Постачальник (ТОВ НВТ СПЕЦМЕХМЕТ'') зобов'язується передати у власність Покупця (ТОВ СПЕЦМОНТАЖМОДУЛЬ"), а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти і оплатити металопрокат (далі- Товар) в кількості і :а ціною, що вказані у специфікаціях та рахунках-фактурах, які є невід'ємною частиною договору.
Фактичне отримання товару - металопрокату (листів) і їх використання в господарській діяльності підтверджується наступними документами:
видатковими накладними: № СП-0000028 від 28.08.2014 р. на суму 9 405 грн.; № СП-0000029 від 29.08.2014 р. на суму 47 500 грн.; № СП-0000030 від 29.08.2014 р. на суму 28 500 грн.; № СП-0000031 від 29.08.2014 р. на суму 24 500 грн.; № СП-0000033 від 04.09.2014 р. на суму 34 000 грн.; № СП-0000034 від 04.09.2014 р. на суму 45 800 грн.;
податковими накладними: № 4 від 27.08.2014 р. на загальну суму 9 405 грн., у т. ч. ПДВ 1567,50 грн.; № 5 від 27.08.2014 р. на загальну суму 24 500 грн., у т. ч. ПДВ 4 083,33 грн.; № 6 від 27.08.2014 р. на загальну суму 28 260 грн., у т. ч. ПДВ 4 710 грн.; № 7 від 27.08.2014 р. на загальну суму 34 000 грн., у т.ч. ПДВ 5 666,67 грн.; № 8 від 27.08.2014 р. на загальну суму 45 800 грн., у т. ч. ПДВ 7 633,33 грн.; № 9 від 28.08.2014 р. на загальну суму 47 500 грн., у т. ч. ПДВ 7 916,67 грн.; № 10 от 29.08.2014 р. на суму 240 грн.;
Актами прийому матеріалів № 6484 від 28.08.2014 р.; № 6494 від 29.08.2014 р.; № 6493 від 29.08.2014р.; № 6495 від 29.08.2014 р.; № 6527 від 04.09.2014 р.; № 6528 від 04.09.2014 р.
Позивач у повному обсязі розрахувався за отриманий товар, що підтверджується платіжними дорученнями:
Транспортування товару здійснювалось безпосередньо ФОП ОСОБА_5 на підставі наступних документів: Договір перевезення вантажу № 03/07/14 від 03.07.2014 р.; технічний паспорт на автомобіль ЗИЛ 133ГЯ; Свідоцтво про державну реєстрацію; товарно-транспортні накладні б/н від 27.08.2014 р.; б/н від 29.08.2014 р.; б/н від 04.09.2014 р.
Встановлено, що отриманий від TOB НВТ "СПЕЦМЕХМЕТ" Товар - металопрокат (листи) також використаний у виробництві.
Отже, металопрокат (листи) є комплектуючими (каркасом) виробів - Дробільно-фрезерних машин, які у свою чергу були у подальшому експортовані на підставі Контракту №3 від 07.07.2014 р.
Крім того, як вбачається з акту перевірки, підставою для встановлення порушень з боку податкового органу стало те, що відповідачем використано довідку від 15.12.2014 року №4806/2203/23370082 «Про результати проведення зустрічної звірки ПП «Арболет» щодо не підтвердження реальності здійснення господарських відносин з ТОВ «Проф Інком Груп» за період липень 2014 року, ТОВ «Укрбудресурси-Зміїний» за період серпень 2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку».
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.
Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Із матеріалів справи вбачається, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, на підставі яких позивачем задекларовано грошові зобов'язання з податку на додану вартість (договори, податкові накладні, видаткові накладні, банківські виписки, платіжні доручення, акти виконаних робіт, тощо). Складені контрагентом податкові накладні відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку їх оформлення, а придбані позивачем товари та послуги використані у власній господарській діяльності, що не заперечується матеріалами перевірки.
Правова позиція Верховного Суду України у розглядуваній категорії спорів, відображена, зокрема, у постанові цього суду від 31.01.2011 року № 14/11 у справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм Закону Верховний Суд України дійшов висновку про те, що «чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.
Верховний Суд України у вказаному рішенні також наголосив, що такий висновок «узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності».
Також суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».
Так, у п. 37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».
Відповідно до п. 38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».
Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.
Також, суд зазначає, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету україни судові витрати на користь позивача в розмірі 193,06 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 13 липня 2015 року

Суддя О.В. Єфанова