Справа № 810/3078/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року 810/3078/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., секретар судового засідання Приходько Н.І., за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

16 липня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» (ТОВ «Автоспецпром», товариство) із позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (ДПІ, Інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 січня 2015 року №, №, №.

Зазначали, що товариство у період з січня 2013 року по грудень 2013 року проводило фінансово-господарські операції, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість та не є обєктом оподаткування, а тому обовязок реєструватися платником податку на додану вартість у позивача був відсутній. Стверджували, що оскільки товариство не підлягало обовязковій реєстрації платником податку на додану вартість, тому, відповідно, не мало права видавати податкові накладні, а отже не повинне і не могло вести реєстри отриманих та виданих податкових накладних, як і не повинно було подавати податкові декларації із податку на додану вартість.

Посилаючись на невідповідність висновків ОСОБА_3 перевірки реальним обставинам здійснення позивачем господарської діяльності, згідно з вимогами чинного законодавства, у тому числі Податкового кодексу України, просили визнати оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та скасувати їх.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні, стверджував, у тому числі і в письмових запереченнях, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в ОСОБА_3 і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про збільшення суми грошового зобовязання позивача із податку на додану вартість та стягнення штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши інші докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається з ОСОБА_3 №5/10-13-22-02-121/38183310 від 17 грудня 2014 року, податковою інспекцією проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року по 7 листопада 2014 року (т.1 а.с.26-55).

За висновками цього ОСОБА_3, на переконання посадових осіб ДПІ, відповідачем порушено вимоги:

- пункту 182.1 статті 182, пункту 187.1 статті 187, пунктів 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 17968207 грн., у тому числі: у квітні 2013 року - 203604 грн., у травні 2013 року 838 грн., у червні 2013 року - 3809840 грн., у липні 2013 року - 700 грн., у серпні 2013 року 768 грн., увересні 2013 року - 627000 грн., у жовтні 2013 року - 3230269 грн., у листопаді 2013 року - 2546756 грн., у грудні 2013 року - 7548432 грн.;

- підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України через неподання до ДПІ податкові декларацій з податку на додану вартість і реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з квітня 2013 року по грудень 2013 року.

На підставі ОСОБА_3 перевірки позивача 27 січня 2015 року ДПІ прийнято наступні податкові повідомлення-рішення, які оскаржуються у цьому випадку:

- №, яким збільшено зобовязання із податку на додану вартість на 17968207 грн. за основним платежем і на 4492052 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.56);

- №, згідно якого збільшено суму грошового зобовязання із податку на додану вартість у розмірі 4590 за штрафними санкціями (т.1 а.с.58);

- №, яким збільшено суму грошового зобовязання із податку на додану вартість на 1530 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.60).

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувалися в адміністративному порядку. Однак, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області у рішенні від 3 квітня 2015 року №1033/10/10-36-10-01-04 та Державною фіскальною службою України у рішенні від 5 червня 2015 року №11752/6/99-99-10-01-02-25 такі повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення (т.2 а.с.106-108, 115-118).

Як видно із матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у звязку із відсутністю у ТОВ «Автоспецпром» реєстрації платником податку на додану вартість у 2013 році та неподанням у встановлені строки до ДПІ податкових декларацій з податку на додану вартість, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з квітня 2013 року по грудень 2013 року. Також у ОСОБА_3 перевірки вказано, що на формування показників донарахованої суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті позивачем на думку Інспекції, мало вплив здійснення товариством операцій з реалізації автомобілів швидкої медичної допомоги, при цьому, податковим органом не було деталізовано договорів та інших первинних документів, на підставі яких зроблено відповідні висновки і визначено суми зобовязання, що підлягає сплаті, як і не надано такі документи до суду.

У судовому засіданні представники сторін також повідомили, що грошові зобовязання, визначені у податковому повідомленні-рішенні № від 27 січня 2015 року, нараховані як податок на додану вартість по операціям позивача із поставки автомобілів швидкої медичної допомоги.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» є юридичною особою, зареєстроване 29 травня 2012 року (т.1 а.с.11) та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі. Тобто є субєктом господарської діяльності.

Видами діяльності товариства є: виробництво автотранспортних засобів; виробництво інших гумових виробів; виробництво електромедичного й електротерапевтичного устаткування; торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів; ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування (т.2 а.с.зв.119).

1 січня 2014 року ТОВ «Автоспецпром» зареєстроване платником податку на додану вартість (т.1 а.с.27).

У судовому засіданні судом досліджено подані товариством «Автоспецпром» договір поставки автомобілів швидкої медичної допомоги, специфікації, видаткові накладні, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, договори про закупівлю товарів за державні кошти, договір експонування, акти виконання робіт (надання послуг), договір оренди автотранспортного засобу, банківські виписки на підтвердження перерахування коштів (т.1 а.с.62-236, т.2 а.с.1-91, 174-182) та встановлено, що ТОВ «Автоспецпром» здійснювало у період з квітня 2013 року по грудень 2013 року постачання автомобілів швидкої медичної допомоги і надання автомобілів в оренду для перевезення медичного обладнання.

Крім того, як зясовано судом у ході судового розгляду, з вересня 2013 року по грудень 2013 року мало місце повернення позивачем помилково перерахованих товариству «Ілатанмед» коштів у сумі 810000 грн. відповідно до листа від 20 вересня 2013 року вих. 420 (т.2 а.с.135), що підтверджується поданими ТОВ «Автоспецпром» засвідченими копіями банківських виписок (т.2 а.с.174-182).

Представник відповідача у судовому засіданні стверджував, що оскільки товариство не зареєструвалося платником податку на додану вартість, то, відповідно, як наслідок такої нереєстрації, повинно сплатити суму податку на додану вартість за відповідними операціями із постачання автомобілів швидкої медичної допомоги за названий період.

У той же час, із приводу звільнення таких операцій від оподаткування податком на додану вартість, представник Інспекції зазначив, що оскільки товариство «Автоспецпром» не зареєструвалось платником відповідного податку, то саме через це і не має право на звільнення від сплати податку на додану вартість за названими операціями.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

За змістом статті 185 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику, на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

У силу положень пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних відносин, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

За приписами пунктів 183.1, 183.2 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням реєстраційну заяву. У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Стаття 197 Податкового кодексу України закріплює перелік операцій, які звільненні від оподаткування податком на додану вартість. Зокрема, за нормами пункту 197.1.27 цієї статті, у редакції на час виникнення спірних відносин, звільняються від оподаткування операції з постачання лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів (у тому числі аптечними закладами), а також виробів медичного призначення за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2011 року №867 «Питання звільнення виробів медичного призначення від оподаткування податком на додану вартість» (яка була чинна на момент існування спірних відносин), затверджено перелік виробів медичного призначення, операції з постачання яких звільняються від оподаткування податком на додану вартість. До вказаного переліку входили, зокрема, автомобілі спеціального призначення (код згідно з УКТЗЕД 8705 90 90 90).

Згідно положень пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Суд констатує, що за змістом пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України обовязок реєструватися платником податку на додану вартість виникає тоді, коли це стосується товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню. Разом із тим, не підлягають оподаткування таким податком операції, що не є обєктом оподаткування. Постачання автомобілів швидкої медичної допомоги ж, яке здійснювалося позивачем, під таку категорію не підпадає. Такі операції (постачання виробів медичного призначення) набувають режиму обєктів, звільнених від оподаткування (на час виникнення спірних відносин), тобто таких, які підлягають оподаткуванню, але звільнені від нього.

Тому суд приходить до висновку, що позивач повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість.

У той же час, як вже зазначалося, ТОВ «Автоспецпром» у досліджуваний період здійсненював постачання виробів медичного призначення, які за змістом пункту 197.1.27 статті 197 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2011 року №867 були такими, що звільняються від оподаткування (у період квітень-грудень 2013 року).

При цьому, пункт 183.10 статті 183 Податкового кодексу України, наслідки якого фактично застосовано до позивача за результатами порушення порядку реєстрації платником податку на додану вартість, передбачає відповідальність саме за ненарахування або несплату відповідного податку на рівні зареєстрованого платника податку, однак у випадку, що розглядається, обовязок нараховувати або сплачувати податок на додану вартість за операціями із постачання виробів медичного призначення, зокрема, автомобілів швидкої медичної допомоги, був відсутнім у зареєстрованого платника податку на додану вартість, а, отже, він відсутній і у позивача.

Оскільки доказів донарахування у повідомленні-рішенні № від 27 січня 2015 року податку на додану вартість за операціями окрім як щодо постачання автомобілів спеціального призначення, звільнених від оподаткування податком на додану вартість, відповідач не надавав, то і підстави для нарахування такого податку за вказаними операціями відсутні.

Стосовно повернення помилково перерахованих товариством «Автоспецпром» коштів у сумі 810000 грн., яке мало місце у вересні-грудні 2013 року, то, дійсно, така операція не підпадає під визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість у контексті статті 185 Податкового кодексу України та положень статті 14 цього ж кодексу. Заперечень, як і доказів протилежного із цього приводу, відповідачем не подано.

У звязку із цим, застосування за нереєстрацію платником податку на додану вартість такої міри (виду) відповідальності як нарахування податку на додану вартість за операції, звільнені від оподаткування вказаним податком, суд вважає помилковим.

Тобто, порушення порядку реєстрації платником податку на додану вартість мало місце, проте наслідки такого порушення податковим органом визначено неправильно.

Враховуючи наведене, суд констатує, що, по-перше, позивач повинен був зареєструватися як платник податку на додану вартість, а, по-друге, товари, які він поставляв, були такими, що звільнені від оподаткуваня податком на додану вартість незалежно від факту його реєстрації платником цього податку, тому донарахування податкових зобовязань Інспекцією за вказаними операціями є протиправним, оскільки не передбачалося чинним на момент виникнення спірних відносин законодавством.

На підставі викладено, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 27 січня 2015 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо іншої частини позовних вимог, суд зазначає наступне.

За нормами пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Як закріплено підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

За приписами пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

У силу положень пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

За правилами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно із пунктом 201.14 статті 201 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу (пункт 201.15 статті 201 Податкового кодексу України).

За визначенням у пункті 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як закріплено у пункті 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень (пункт 121.1 статті 121 Податкового кодексу України).

Враховуючи, що позивач повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість у досліджуваний у спірних відносинах період, то порушення за неподання у встановлені строки до ДПІ податкових декларацій з податку на додану вартість та реєстрів отриманих і виданих податкових накладних дійсно мало місце.

У звязку із цим, податковим органом правомірно застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» штрафні санкції, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях від 27 січня 2015 року № та №.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема, щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27 січня 2015 року. У іншій частині вимог суд відмовляє.

У відповідності до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Позивач відповідно до платіжного доручення №142 від 12 червня 2015 року сплатив судовий збір у сумі 487,20 грн. за майнові вимоги.

У той же час, за правилами частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

У частині третій статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що розмір позовних вимог у частині, в якій у задоволенні позову відмовлено, складає 6120 грн., то судовий збір за такі вимоги становить 1827 грн., оскільки не може бути менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Тому сума судового збору, яка підлягає стягненню із ТОВ «Автоспецпром» до Державного бюджету України, складає 1339,80 грн. (1827 грн. 487,20 грн.).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 27 січня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» до Державного бюджету України судовий збір у сумі 1339 (одна тисяча триста тридцять девять) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 14 серпня 2015 р.