Справа № 820/6993/15
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 серпня 2015 р. № 820/6993/15

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Самойлової В.В.

судді - Кучма Ю.В., Панченко О.В.

за участю секретаря судового засідання - Таранової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання відмови незаконною та відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд про визнання відмови в наданні йому відпустки незаконною та відшкодування у зв"язку з цим спричиненої шкоди.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що оскаржувані дії відповідача суперечать вимогам діючого законодавства України, що порушує його законні права та інтереси і потребує судового захисту.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що в даному випадку відповідна сторона діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що з 03.01.1986 р. по 21.04.2015 р. позивач працював на різних посадах в системі Національного банку України.

Згідно наказу №16-к від 16.04.20015 р. відповідача ОСОБА_1 було звільнено з ініціативи роботодавця за ч. 1 ст. 40 КЗпП з посади провідного інженера-електроніка сектору технічного обслуговування техніки відділу телекомунікаційних систем центру інформатизації Управління.

27.03.2015 р. ОСОБА_1 на ім'я начальника Управління була подана заява про надання оплачуваної щорічної відпустки з 13.04.2015 р., у відповідь на яку, в наданні оплачуваної щорічної відпустки йому було відмовлено, з посиланням на те, що за період з 01.05.2014 р. до 01.05.2015 р. (за 21 рік стажу державної служби) була використана позивачем в повному обсязі, що підтверджується розпорядженнями по Управлінню Національного банку України в Харківській області від 27.05.2014 р. № 436 рв та від 25.06.2014 № 539 рв, а право за додаткову відпустку за 22 роки стажу державної служби виникло б лише з 01.05.2015 р.

При вирішенні даного спору суд враховує наступні обставини та нормативні положення.

Встановлено, що 04.02.2015 р. позивача було попереджено про вивільнення з роботи з 20.04.2015 р.

Згідно статті 3 Закону України "Про відпустки" за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Так, кількість днів невикористаної відпустки, на яку позивач мав право при звільненні розраховується виходячи із фактично належної йому тривалості щорічної відпустки, яка визначається пропорційно відпрацьованому ним часу. Аналогічного висновку можна дійти проаналізувавши лист Міністерства праці та соціальної політики України від 24.06.2011 р. № 208/13/116-11 та лист Міністерства соціальної політики України від 27.03.2013 №321/13/84-13 .

З доказів справи вбачається, щорічна основна відпустка у 2014 році позивачу надавалась у встановленому законодавством України порядку в повному обсязі, за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дати укладення трудового договору, тобто, з 03.01.2014 р. до 02.01.2015 р. Даний факт підтверджується розпорядженням по Управлінню Національного банку України в Харківській області від 27.05.2014 р. №436рв.

За відпрацьований період роботи з 03.01.2015 р. по 21.04.2015 р. (дата звільнення) позивач набув право на відпустку тривалістю дев'ять днів, два з яких ним вже було використано, що, в свою чергу, позивачем не заперечується.

Стосовно додаткової відпустки, що надається згідно положень Закону України "Про державну службу" суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.35 даного Закону державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, за вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1994 р. № 250 "Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток" державним службовцям, які мають стаж державної служби понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів, а починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів.

Терміном, з якого у позивача розпочався стаж державної служби є 01.05.1993 р., надання позивачу додаткової відпустки певної тривалості при звільненні залежить від наявності стажу державної служби, що дає право на надання вказаної відпустки, а не від відпрацьованого ним часу у відповідному році.

Дата, з якої розпочинається відлік стажу державної служби є незмінною протягом усього періоду служби особи.

Так, позивач був звільнений з роботи до настання приведеної дати, а саме: 21.04.2015 р. та відповідно не мав права на додаткову відпустку за рік, у якому відбувається звільнення.

Право на додаткову оплачувану відпустку за 2015 рік у позивача настало би після настання 22 років стажу державної служби, тобто, з 01 травня 2015 року.

Суд зазначає, що даної позиції додержується також Верховний Суд України, який закріпив її в постанові від 04.03.2014 р.

29 березня 2015 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд". Частина четверта статті 13 даного закону декларує, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, додаткова відпустка, що надається згідно положень Закону України "Про державну службу", за період з 01.05.2014 р. до 01.05.2015 р. (за 21 рік стажу державної служби) була використана позивачем в повному обсязі, що підтверджується розпорядженнями по Управлінню Національного банку України в Харківській області від 27.05.2014 р. № 436 рв та від 25.06.2014 р. № 539 рв, а право за додаткову відпустку за 22 роки стажу державної служби виникло б лише з 01.05.2015 р.

Що стосується невикористаної щорічної відпустки, то позивач мав право на відпустку тривалістю 7 календарних днів з наступним звільненням.

Так, згідно наданого позивачем разом з позовною заявою повідомлення про розрахунок при звільненні за невикористану відпустку він отримав грошову компенсацію у сумі 1676,43 грн.

Також, при вирішенні даної справи суд враховує судову практику з розгляду аналогічних справ.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.07.2014 по справі ЖС/9991/77021/12 доведено правомірність наведеної в даних запереченнях правової позиції Національного банку щодо умов надання додаткової відпустки.

Також, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.02.2015 р. по справі №К/800/29206/14 доведено правомірність наведеної в даних запереченнях правової позиції Національного банку України щодо умов надання невикористаної щорічної основної відпустки з наступним звільненням.

Окрім того, згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 Постанови № 4 передбачено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд зазначає, що для відшкодування моральної шкоди не має достатніх підстав, оскільки позивач не підтвердив факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та з чого він виходить оцінюючи зазначену шкоду.

А від так, позивач не надав належних доказів на обгрунтування своїх вимог, згідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ та порушення своїх прав, свобод та інтересів, що потребує судового захисту в розумінні приписів ст. 2 КАСУ, а тому правових підстав для задоволення адміністративного позову суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання відмови незаконною та відшкодування шкоди - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 13.08.2015 року.

Головуючий - суддя Самойлова В.В.

Судді Кучма Ю.В.

ОСОБА_3