Справа № 2а-553/10/0545
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2010-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції Корекян Н.Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 липня 2010 року справа №2а-553/10/0545

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бадахової Т.П., суддів Василенко Л.А., Старосуда М.І.,

при секретареві Солодько О.І.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сніжнянського міського суду Донецької області від 18 травня 2010 року у справі № 2а-553/10 за позовом ОСОБА_2 до начальника відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території м.Сніжне та автомобільно-технічної інспекції при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області про визнання дій незаконними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, і

В С Т А Н О В И Л А:

9 березня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який уточнила 22.03.2010р. та просила визнати незаконними дії начальника ВДАІ з ОАТ м.Сніжне та АТІ при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області щодо винесення постанови АН № 124663 від 2 березня 2010 року про притягнення її до адміністративної відповідальності, скасувати зазначену постанову, провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Постановою Сніжнянського міського суду Донецької області від 18 травня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до начальника відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території м.Сніжне та автомобільно-технічної інспекції при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області про визнання дій незаконними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено в повному обсязі.

Позивач не погодилася з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати у звязку з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Відповідачем надані заперечення на апеляційну скаргу, яку вважає необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, просив судове рішення першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі, надали обґрунтування, аналогічні викладеним у апеляційній скарзі, доповнили, що до дорожніх споруд пожарний гідрант не віднесений, а за його стан відповідають органи Міністерства з надзвичайних ситуацій. Вважали, що у постанові та протоколі про адміністративне правопорушення навмисно зазначено про водоканалізаційний люк, а не пожежний гідрант.

Відповідач в судове засідання не зявився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.02.2010 року о 8 год. на перехресті вул.Придніпровськая та вул.Гаршина м.Сніжне позивач, яка є головою Первомайської селищної ради, порушила правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, при утриманні вулично-дорожньої мережі Первомайського селища, а саме не встановила кришку оглядового водоканалізаційного люка, чим створила небезпеку для дорожнього руху, як для транспортних засобів так і пішоходів, чим порушила п.3 ст.12 Закону України «Про дорожній рух», скоїла адміністративне порушення передбачене ч.1 ст.140 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серія АН 312061 від 22.02.2010року складеного інспектором ОДР ВДАІ з ОАТ м.Сніжне встановлено, що 22.02.2010року на перехресті вулиць Придніпровської та Гаршина в м.Сніжному ОСОБА_2 - голова Первомайської селищної ради, порушила правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, при утриманні вулично-дорожньої мережі Первомайського селища, а саме не встановила кришку оглядового водоканалізаційного люка, чим створила небезпеку для дорожнього руху, як для транспортних засобів так і пішоходів, чим порушила п.3 ст.12 Закону України «Про дорожній рух». Позивач зазначила в своїх поясненнях, що «пожежні гідранти, яким є вказаний люк, на балансі селищної ради не перебувають. За можливістю люк буде встановлено». В матеріалах адміністративної справи є схема розташування люку, фотокартка вигляду люку з відсутньою кришкою.

З пояснень свідка ОСОБА_4 встановлений факт відсутності 22.01.2010 року на перехресті вулиць Гаршина та Придніпровської на території Первомайської селищної ради кришки оглядового водоканалізаційного люку, при зовнішньому огляді якого не можливо встановити ,що саме то був пожежний гідрант.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, і дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 2 березня 2010 року постановою начальника ВДАІ з ОАТ м.Сніжне та АТІ при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_2 притягнута до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020,0 грн. (арк. справи 9). Із змісту зазначеної постанови вбачається, що 22 лютого 2010 року о 8 годині 00 хвилин на перехресті вулиць Придніпровської та Гаршина у м.Сніжне ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка працює головою Первомайської селищної ради, порушила правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, при утриманні вулично-дорожньої мережі Первомайського селища, а саме, не встановила кришку оглядового водоканалізаційного люка, чим створила небезпеку для дорожнього руху, як для транспортних засобів, так і для пішоходів, чим порушила п.3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух».

При відтворенні звукозапису фіксації судового засідання від 18 травня 2010 року на диску ТАА812031242А02, судом апеляційної інстанції з пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що 22 лютого 2010 року він склав протокол про адміністративне правопорушення про відсутність кришки водоканалізаційного люку (в подальшому зясовано що це пожежний гідрант, але цього при огляді виявити було неможливо), відсутність кришки ним було встановлено ще 21 лютого 2010 року.

Таким чином, суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, зазначивши у постанові, що свідком ОСОБА_4 встановлений факт відсутності люку 22 січня 2010 року, тоді, як з пояснень свідка вбачається, що про відсутність люку йому стало відомо 21 лютого 2010 року.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 24.06.1988 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" зі змінами та доповненнями, внесеними Постановами Пленумів Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року N 13, від 3 грудня 1997 року N 12, від 25 травня 1998 року N 15, суд, розглядаючи відповідно до ст. 293 КпАП України скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного (зазначена постанова чинна на день ухвалення судового рішення).

Оскаржена постанова ухвалена правомочним органом, оскільки справа про адміністративне правопорушення розглянута компетентним органом внутрішніх справ у відповідності до ст. 222 КУпАП.

Частиною першою статті 140 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху. За змістом ст.140 КУпАП субєктом даного правопорушення може бути посадова особа, відповідальна за забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць тощо.

Згідно ст.14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, звязані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного та громадського порядку, природи, здоровя населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обовязків.

На підставі п. 3 ст.12 Закону України № 3353-XII "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов'язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів; позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами; по закінченні робіт на дорозі, вулиці, залізничному переїзді негайно привести їх у стан, що забезпечує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів, та впорядкувати зони відчуження; у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла; обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху; виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; щомісяця проводити лінійний аналіз аварійності.

Статтею 7 цього закону визначено, що до компетенції селищної та сільської Ради народних депутатів та їх виконавчих органів у сфері дорожнього руху належить: забезпечення виконання вимог законодавства та рішень центральних органів державної виконавчої влади України з питань дорожнього руху і його безпеки; сприяння діяльності по утриманню у безпечному для дорожнього руху стані автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та їх облаштуванню об'єктами сервісу.

До компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку; удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

ДСТУ 35 87-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничних переїздів» встановлені вимоги до експлуатаційного стану, в п.3.1.10 зазначено: «Порушені кришки та решітки повинні бути негайно огороджені та позначені відповідними технічними засобами організації дорожнього руху. Їх заміна повинна бути проведена протягом доби з часу виявлення».

Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню. Стаття 42 встановлено, що селищний голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Статтею 16 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться, як то зазначено в ст.17 вищезазначеного закону. Складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг,трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди,споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху,зупинки міського транспорту,тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі.

Стаття 19 вказаного Закону визначено, що основними обов'язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів, а статтею 21 передбачено, що органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів.

З аналізу наведених норм законів України вбачається, що позивач у справі належить до кола посадових осіб, яких може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП, що позивач не оспорює.

Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, зазначає, що суд при розгляді справи не врахував, що у її діях відсутня вина, а, відповідно, субєктивна сторона правопорушення та склад правопорушення взагалі.

Розглядаючи питання про те чи є в діях позивача склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, колегія суддів враховує, що адміністративне правопорушення це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Колегія суддів приймає доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не розглянуте питання про наявність в її діях протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності.

Адміністративне правопорушення відповідно до ст. 10 КУпАП визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Статтею 11 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

З протоколу про адміністративне правопорушення (арк. справи 9 зворотній бік) та постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності (арк. справи 9) неможливо встановити умисно чи з необережності ОСОБА_2 порушила п.3 ст.12 Закону України «Про дорожній рух», чи знала вона про відсутність кришки оглядового каналізаційного люку, коли їй про це стало відомо.

З позовної заяви, уточнень до неї, апеляційної скарги, пояснень позивача та її представника в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що про відсутність кришки люку (пожежного гідранту) позивачеві стало відомо 22 лютого 2010 року, тобто в день складення протоколу про адміністративне правопорушення, надання припису інспектора ВДАІ про усунення встановлених порушень.

В цей же день позивачем виконаний припис (арк. справи 10 зворотній бік), що не оспорюється сторонами та не є спірним, але свідчить про те, що ОСОБА_2 дізнавшись про порушення правил щодо забезпечення дорожнього руху прийняла необхідні заходи для усунення порушень (арк. справи 10 -зворотній бік, арк. справи 12).

Згідно з правилами дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. (з послідуючими змінами та доповненнями) автомобільна дорога, вулиця (дорога) це частина території, в тому числі в населеному пункті, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, і обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу (цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій)).

Відповідачем не надано жодного доказу про те, що позивач не забезпечила безпеку дорожнього руху, не встановивши кришку саме оглядового каналізаційного люку, як вказано у протоколі, постанові та припису, а не як стверджує позивач та її представник пожарного гідранту, який не віднесений до дорожніх (шляхових) споруд, а тому неможливо стверджувати про наявність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій не надав належних доказів наявності винної (умисної чи з необережності) бездіяльності позивача і тому приходить до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ст. 7 КУпАП).

Доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, що відповідає ст. 71 ч. 2 КАС України.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП; особа, яка оскаржила постанову, звільняється від сплати державного мита.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого невірно вирішив спір. На підставі вивчення матеріалів справи, наданих доказів, аналізу норм законів, які регулюють спірні правовідносини колегія суддів прийшла до висновку, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем при здійсненні владних управлінських функцій діяв не у спосіб та не на підставі закону, передбаченими ч.2 ст.19 Конституції України, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, тому дії особи, яка склала постанову слід визнати неправомірними, постанову такою, що підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення такою, що підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП.

Постанова в повному обсязі виготовлена 28 липня 2010 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195 ч.1, ст. 196, ст. 198 ч.1 п.3, ст. 202 ч.1 п.1-4, ст. 205 ч.2, ст. 207, ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Сніжнянського міського суду Донецької області від 18 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до начальника відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території м.Сніжне та автомобільно-технічної інспекції при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області про визнання дій незаконними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати.

Позов ОСОБА_2 до начальника відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території м.Сніжне та автомобільно-технічної інспекції при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області про визнання дій незаконними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Визнати неправомірними дії начальника відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території м.Сніжне та автомобільно-технічної інспекції при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_5 щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АН № 124663 від 02.03.2010 року.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АН №124663 від 02.03.2010 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення на неї штрафу в сумі 1020,0 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий Т.П. Бадахова

Судді Л.А. Василенко

ОСОБА_6