Справа № 2а-17586/12/2670
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2015 р. м. Київ К/800/49526/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року у справі № 2а-17586/12/2670 за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" до Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності та дій протиправними, стягнення коштів, -
ВСТАНОВИЛА:
Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило: визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області в частині невиконання вимог пункту 6 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, а саме: не реєстрації за період з 01 січня 2012 року до 31 жовтня 2012 року додаткових зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян по станціям та зупиночним пунктам Града, Івниця, Степок Андрушівського району за цей же період та не надсилання інформації про додаткові зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Андрушівської районної державної адміністрації; визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області в частині неповної сплати Державному територіально-галузевому об'єднанню "Південно-Західна залізниця" витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01 лютого 2012 року до 31 жовтня 2012 року; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" 9110,83 грн. витрат, що понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01 лютого 2012 року по 31 жовтня 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2013 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області в частині невиконання вимог пункту 6 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256 щодо не реєстрації за період з 01 лютого 2012 року по 31 жовтня 2012 року додаткових зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян по станціям та зупиночним пунктам Града, Івниця, Степок Андрушівського району за цей же період та не надсилання інформації про додаткові зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Андрушівської районної державної адміністрації. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року скасовано Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" та прийнята нова постанова, якою позов Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" в зазначеній частині задоволено. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області в частині неповної сплати Державному територіально-галузевому об'єднанню "Південно-Західна залізниця" витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01 лютого 2012 року до 31 жовтня 2012 року. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" витрати, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01 лютого 2012 року до 31 жовтня 2012 року в сумі 9 110,83 грн. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуальною права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, що між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (Перевізник) та Управлінням праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області (Платник) було укладено договір від 01 лютого 2012 року №8, предметом якого є здійснення розрахунків за перевезення пільгових категорій громадян за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам залізничним транспортом на приміських маршрутах згідно з Законом України "Про державний бюджет України на 2012 рік" та пункту 5 статті 102 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п. 2.1.3 вищевказаного Договору, Перевізник подає щомісяця, не пізніше 10 числа Платнику розрахунок необхідної суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в залізничному транспорті на приміських маршрутах, згідно вимог Постанови КМУ від 16 грудня 2009 року № 1359.

Згідно п.п. 2.2.2 пункту 2 Договору від 01 лютого 2012 року №8, Платник здійснює розрахунки з Перевізником у п'ятиденний термін після отримання відповідного фінансування в межах обсягу затверджених асигнувань на ці цілі.

Судами встановлено, що на виконання умов зазначеного договору, позивачем щомісячно (з лютого по жовтень місяці 2012 року) надсилались відповідачу облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного бюджету, всього на суму 10726,83 грн., та акти звіряння розрахунків за лютий-жовтень місяці 2012 року.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що недоотриманий розмір компенсацій витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду в приміських поїздах за період з 01 лютого 2012 року по 31 жовтня 2012 року становить 9110,83 грн.

Відповідачем протягом 2012 року було отримано від позивача облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного бюджету, всього на суму 10726,83 грн., та акти звіряння розрахунків за лютий-жовтень 2012 року.

Так, сума до відшкодування за зазначеними документами перевищує розмір затверджених на вказаний період субвенцій.

Оскільки відповідачем проводилось відшкодування збитків від перевезення пільгових категорій громадян не в повному обсязі, позивач звернувся до суду з позовом.

З цього приводу колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 5 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04 липня 1996 року №273/96-ВР, для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Відповідно до п.п.2, 3, 5,8 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів). Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Відповідно до п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Відповідно до п.1, 3, 4 ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України. Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про те, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

Судами встановлено, що відповідачем було належним чином виконано свої зобов`язання в межах затверджених субвенцій.

Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача, яка виявилась у невиконанні п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Виходячи з вимог даної статті, суд касаційної інстанції не вправі досліджувати докази щодо наявності чи відсутності у відповідача ознак протиправної бездіяльності, які не були встановлені судами попередніх інстанцій. Доводи касаційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації щодо відсутності ознак бездіяльності, дають підстави для переоцінки доказів, зібраних судами попередніх інстанцій, а тому суд їх відхиляє.

Згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені правильно і повно, але при цьому суди допустилися порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зважаючи на те, що судами при розгляді справи правильно та повно встановлені фактичні обставини справи, однак при прийнятті рішення допущені порушення норм матеріального права, які призвели до помилки при постановленні судових рішень, а також те, що у справі не вимагається збирання або додаткова перевірка доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про доцільність скасування постановлених у справі рішень та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 220, 222, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ксаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" до Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації - відмовити.

Постанова набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: