Справа № 826/4425/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 серпня 2015 року № 826/4425/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби

України в місті Києві та Київській області

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (далі по тексту - Київський слідчий ізолятор) щодо:визнання протиправним рішення Київського слідчого ізолятора оформленого листом № 16-К-1ф/о від 31.01.2015; зобов'язання відповідача надати відповідь на запит на отримання публічної інформації від 23.01.2015 згідно вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: надати засвідчені копії договорів із суб'єктами підприємництва про постачання одягу, білизни та взуття для забезпечення засуджених до позбавлення волі та осіб, узятих під варту за 2013-2014 роки; надати засвідчені копії документів про обстеження приміщень щодо дотримання санітарно-гігієнічних умов утримання засуджених до позбавлення волі та осіб узятих під варту за 2013-2014 роки; надати засвідчені копії договорів із суб'єктами підприємництва про постачання продовольчого забезпечення для засуджених до позбавлення волі та осіб, узятих під варту за 2013-2014 роки; надати засвідчені копії документів на підтвердження кількості звернень за медичною допомогою засуджених до позбавлення волі та осіб, узятих під варту із зазначенням вжитих заходів за результатами їх розгляду за 2013-2014 роки.

Ухвалою від 27.04.2015 відкрито скорене провадження за даним позовом та надано строк відповідачу для подання заперечень проти позову та всіх доказів на його підтвердження.

У матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача, в яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідь на запит позивача була надана 31.01.2015 змістовна та у відповідності до вимог Законів України «Про інформацію», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», Цивільного Кодексу України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

23.01.2015 позивачем було направлено на адресу відповідача запит на отримання публічної інформації, в якому він просив надати відомості про: умови забезпечення засуджених до позбавлення волі та осіб, узятих під варту одягом, білизною та взуттям; санітарно-гігієнічні умови таких осіб; організацію їх продовольчого забезпечення; забезпечення вказаної категорії осіб медичною допомогою, а також засвідчені копії: договорів із суб'єктами підприємництва про постачання одягу, білизни та взуття для забезпечення засуджених до позбавлення волі та осіб, узятих під варту за 2013-2014 роки; документів про обстеження приміщень щодо дотримання санітарно-гігієнічних умов утримання засуджених до позбавлення волі та осіб узятих під варту за 2013-2014 роки; договорів із суб'єктами підприємництва про постачання продовольчого забезпечення для засуджених до позбавлення волі та осіб, узятих під варту за 2013-2014 роки; документів на підтвердження кількості звернень за медичною допомогою засуджених до позбавлення волі та осіб, узятих під варту із зазначенням вжитих заходів за результатами їх розгляду за 2013-2014 роки.

Листом від 31.01.2015 № 16-12-1 ф/о відповідач надав відповідь на запит позивача від 23.01.2015, в якому зазначено, що умови медичного забезпечення, санітарно-гігієнічні умови та організація продовольчого забезпечення засуджених до позбавлення волі та осіб, узятих під варту, які утримуються в Київському СІЗО є належними та надано довідку відділу ІКЗП; надано інформацію щодо кількості звернень зазначеної позивачем категорії осіб за медичною допомогою; відносно надання засвідчених копій договорів із суб'єктами підприємництва про постачання продовольчого забезпечення відповідачем здійснено посилання на вимоги ст.ст. 5,21 Закону України «Про інформацію» відносно конфіденційності інформації, а також на ст.505 ЦК України щодо комерційної таємниці, та Постанову Кабінету Міністрів України від 09.08.1993 №611 «Про перелік відомостей, що не становлять комерційної таємниці», і, у зв'язку з тим, що інформація, вказана в таких договорах містить конфіденційні дані та не підлягає розповсюдженню без згоди третіх осіб, відмовлено у наданні позивачу таких документів та інформації, зазначеної в них.

Статтею 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 9 Закону України «Про інформацію» (Закон №2657-XII, 02.10.1992) всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Згідно ч. 2 ст. 32 вищезазначеного Закону громадянин має право звернутися до державних органів і вимагати надання будь-якого офіційного документу, незалежно від того, стосується цей документ його особисто чи ні, крім випадків обмеження доступу, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (ч. 2 ст. 20 зазначеного Закону).

Положеннями ст. 21 Закону №2657-XII визначено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» (Закон №2939-VI,13.01.2011).

Згідно зі ст. 1 Закону №2939-VI публічна інформація, це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною 7 ст. 6 Закону при цьому передбачено, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що відповідно до положень статті 8 цього Закону таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі.

Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами (ч. 2 ст. 8).

Окрім того, згідно з положеннями ст. 9 Закону («Службова інформація») відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Таким чином, суд, проаналізувавши наведені вище норми законодавства України та відповідь відповідача оформлену листом від № 16-К-1ф/о від 31.01.2015, не вбачає що відповідь надана неповно на запитувану інформацію чи з порушеннями чинного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 94, 98, 160-163, 1832, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ч. 8 ст. 183-2, ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур