Справа № 2а-6535/11/2670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2015 р. м. Київ К/800/26225/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014

у справі №2а-6535/11/2670

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

третя особа Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), третя особа Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.04.2011 №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.07.2011 адміністративний позов залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що ОСОБА_2 є власником частини нежитлових приміщень в житловому будинку №1 по вул. Перемоги в Святошинському районі м. Києва, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 1117,31 кв. м.

15.04.2011 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 15150,36 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 набув статус власника або землекористувача щодо земельної ділянки площею 1117,31 кв. м. під багатоквартирним жилим будинком за адресою: вул. Перемоги, 1 у Святошинському районі м. Києва, де знаходиться належне йому нежитлове приміщення, та доказів належності позивачу вказаної земельної ділянки на праві власності чи праві користування або виділення її в якості прибудинкової території.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

За змістом пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). А в силу вимог пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту - Закон №1952-IV).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 Земельного кодексу України і ст. 377 Цивільного кодексу України.

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України)

Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є власником частини нежитлових приміщень в житловому будинку №1 по вул. Перемоги в Святошинському районі м. Києва, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 1117,31 кв. м.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для нарахування позивачу податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб був витяг з технічної документації №Н-0059/2007 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий №75:230:008) виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який містить всі необхідні дані для проведення нарахування земельного податку, зокрема, нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки та визначення функціонального призначення земельної ділянки.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без задоволення.

Оскільки, апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до ч. 1 ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови апеляційного суду, та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 скасувати та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.07.2011.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров