Справа № 2а/1770/3709/2011
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/3709/2011

08 листопада 2011 року 10год. 45хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представник відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 акціонерного товариства "Пересувна механізована колона №65"
до Державної податкової інспекції у м.Рівне
про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Пересувна механізована колона №65" (далі - ВАТ "ПМК №65") звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне (далі - ДПІ у м.Рівне) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 22.02.2011р. № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 111092,00грн. (88873,60грн. за основним платежем, 22218,40грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Позов обґрунтований тим, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства суперечать фактичним обставинам, зроблені податковим органом без дослідження вказаних обставин та первинних документів.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та пояснили суду, що ДПІ у м.Рівне здійснено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість ВАТ "ПМК №65" за IV квартал 2010 року, за наслідками якої складено акт від 11.02.2011р. №78. На підставі вказаного акта прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.02.2011р. № про збільшення позивачу податкових зобовязань з податку на додану вартість на загальну суму 111092,00грн. (88873,60грн. за основним платежем, 22218,40грн. за штрафними (фінансовими) санкціями). Вказали, що таке нарахування є незаконним та необґрунтованим, оскільки підприємство не порушувало вимог п.184.7 ст.184 Податкового кодексу України (далі ПК України). Так, на момент анулювання реєстрації платником податку на додану вартість на балансі підприємства дійсно перебували основні фонди (будівлі та споруди) на суму 439216,00грн., як це вказано в акті перевірки. Проте, вказані основні фонди побудовані у 60-70 роках минулого століття, а тому не належать до необоротних активів, при придбанні яких суми податку на додану вартість були включені до податкового кредиту. Крім того, вказали на неправомірність анулювання реєстрації ВАТ "ПМК №65" платником податку на додану вартість. Просили позовні вимоги задовольнити повністю, визнати нечинним та скасувати оспорюване податкове повідомлення-рішення.

ДПІ у м.Рівне позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні в обґрунтування заперечень пояснила суду наступне. Проведеною податковим органом перевіркою встановлено, що ВАТ "ПМК №65" у додатку К1/1 декларації з податку на прибуток підприємства за IV квартал 2010 року (вх.№144918 від 17.01.2011р.) зазначена балансова вартість запасів на складах у розмірі 5152,00грн. та вартість основних фондів у розмірі 439216,00грн. Податковим органом в ході перевірки встановлено, що платником подано декларації з податку на додану вартість за I, II, III, та IV квартали 2010року, в яких не відображені суми операцій на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків та за нульовою ставкою. Перевіркою встановлено, що ВАТ "Пересувна механізована колона №65" не визнано умовний продаж на суму 444368,00грн. та не збільшено податкові зобовязанні з податку на додану вартість відповідно на суму 88873,60грн. Згідно з п.184.7 ст.184 ПК України якщо в останньому звітному (податковому) періоді на обліку у платника податку залишаються товари та необоротні активи, при придбанні яких суми податку були включені до податкового кредиту, платник податку не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визнати умовне постачання таких товарів та необоротних активів та нарахувати податкові зобов'язання виходячи із звичайної ціни відповідних товарів чи необоротних активів, крім випадків реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону. Враховуючи вказане, податковим органом правомірно зроблено висновок про порушення ВАТ "ПМК №65" п.184.7 ст.184 ПК України - заниження податкових зобовязань в декларації з податку на додану вартість за IVкв. 2010 року на суму 88873,60грн. На підставі п.123.1 ст.123 ПК України до позивача податковим органом застосовано штрафні санкції з податку на додану вартість у сумі 22218,40грн. Відтак, оспорюване податкове повідомлення-рішення від 22.02.2011р. № є правомірним, а позов ВАТ "ПМК №65"- необґрунтованим та безпідставним. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши представників сторін, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11 лютого 2011 року ДПІ у м.Рівне було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість ВАТ "ПМК №65" за IV квартал 2010 року, за результатами якої складено акт від 11.02.2011р. №78 (а.с.5).

На підставі акта перевірки від 11.02.2011р. №78 ДПІ у м.Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.02.2011р. №, яким ВАТ "ПМК №65" збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 11092,00грн. (88873,60грн. за основним платежем, 22218,40грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ "ПМК №65" зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Рівненської міської ради 22.02.1996р. (свідоцтво про державну реєстрацію серії АОО №231540) (а.с.17).

10.07.1997р. ВАТ "ПМК №65" було зареєстроване як платник податку на додану вартість свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 10.07.1997р. №24894684 (бланк серії НВ №680077). Рішенням ДПІ у м.Рівне від 13.12.2010р. №164 анульовано реєстрацію ВАТ "ПМК №65" платником податку на додану вартість на підставі пп.9.8 "ґ" п.9.8 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР, у звязку з поданням протягом дванадцяти послідовних податкових місяців податкових декларацій з податку на додану вартість, які свідчать про відсутність оподатковуваних поставок (а.а.с.38-39).

17.01.2011р. ВАТ "ПМК №65" було подано до ДПІ у м.Рівне податкову декларацію з податку на додану вартість за IV квартал 2010 року (вх.№144918 від 17.01.2011р.) з нульовими показниками (а.а.с.25-26).

17.01.2011р. ВАТ "ПМК №65" було подано до ДПІ у м.Рівне податкову декларацію з податку на прибуток за IV квартал 2010 року (вх.№144918 від 17.01.2011р.), у додатку К1/1 якої відображено балансову вартість запасів на кінець звітного періоду у сумі 5152,00грн. (рядок А таблиці 1) та балансову вартість основних фондів на початок розрахункового кварталу у загальній сумі 439216,00грн. (рядки Б4, Б5, Б6, Б7 таблиці 2).

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

За результатами камеральної перевірки податковий орган прийшов до висновку про порушення позивачем п.184.7 ст.184 ПК України, а саме: ВАТ "ПМК №65" не визнало умовного продажу на суму 444368,00грн., з них на суму ПДВ 88873,60грн., та не віднесло вказану суму податку на додану вартість до податкового зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з п.1 розд. XIX ПК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року. При цьому, його норми, за загальним правилом, застосовуються до тих правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, норми ПК України можуть застосовуватися лише до тих правовідносин, що виникли після 1 січня 2011 року. До вказаної дати правовідносини щодо сплати та справляння податку на додану вартість були врегульовані Законом України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР (далі - Закон №168/97-ВР).

За таких обставин, зважаючи на те, що анулювання реєстрації позивача платником податку на додану вартість було здійснене 13.12.2010р, суд вважає неправомірним застосування відповідачем до спірних правовідносин норм ПК України.

Відповідно до абз.19 п.9.8 ст.9 Закону №168/97-ВР платник податку, в обліку якого на день анулювання реєстрації знаходяться товарні залишки або основні фонди, стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих або поточному податкових періодах, зобов'язаний визнати умовний продаж таких товарів за звичайними цінами та відповідно збільшити суму своїх податкових зобов'язань за наслідками податкового періоду, протягом якого відбувається таке анулювання.

Отже, Законом №168/97-ВР було встановлено дві обовязкові умови, за яких платник податку зобовязаний у разі анулювання його реєстрації як платника податку на додану вартість визнавати умовний продаж:

1) наявність на момент анулювання реєстрації платником податку на додану вартість на обліку товарних залишків та основних фондів;

2) включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту при придбанні вказаних товарів та основних фондів.

Існування жодної з цих умов податковим органом не доведено.

Так, представники позивача пояснили суду, що основні фонди, які були на обліку у ВАТ "ПМК №65" на момент анулювання реєстрації його як платника податку на додану вартість, не придбавалися підприємством з нарахуванням податкового кредиту, оскільки були збудовані у 60-70-х роках минулого століття та передані позивачу у ході приватизації. Вказані обставини підтверджуються реєстраційним посвідченням на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 23.08.2000р., наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області від 11.07.2000р. №386 "Про передачу нерухомого майна у власність "ПМК №65" з додатком (а.а.с.19-22).

Згідно з абз.18 п.9.8 ст.9 Закону №168/97-ВР при анулюванні реєстрації останнім податковим періодом вважається період, який розпочинається від дня, наступного за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем такого анулювання.

Як зазначалося судом вище, реєстрацію ВАТ "ПМК №65" платником податку на додану вартість було анульовано 13.12.2010р.

Отже, з урахуванням вимог ст.9 Закону N168/97-ВР, останній податковий період при анулюванні реєстрації платником податку на додану вартість позивача закінчується 13.12.2010р.

Таким чином, посилання податкового органу на наявність у позивача на момент анулювання реєстрації платником податку на додану вартість товарних запасів на суму 5152,00грн. та основних фондів вартістю 439216,00грн. є безпідставним, оскільки балансова вартість запасів та основних фондів у вказаних сумах була відображена ВАТ "ПМК №65" у податковій декларації з податку на прибуток за 4 квартали 2010 року (останній день податкового періоду 31.12.2010р.), а анулювання реєстрації платником податку на додану вартість відбулося 13.12.2010р. Обставин щодо руху товарних запасів та основних фондів у позивача в період з 13.12.2010р. по 31.12.2010р. відповідачем перевірено не було.

Крім того, додаток К1/1 до податкової декларації з податку на прибуток містить інформацію про балансову вартість основних фондів лише на початок розрахункового кварталу (у даному випадку за декларацією, що була використана під час камеральної перевірки, - це 01.10.2010р.), у той час як Закон N168/97-ВР вимагає визнавати умовний продаж таких фондів на день анулювання реєстрації платником податку на додану вартість (у даному випадку - це 13.12.2010р.).

Відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Згідно з листом ДПА України від 23.03.2011р. N8073/7/16-1617 Щодо питань адміністрування податку на додану вартість під час камеральних перевірок аналізуються розбіжності, виявлені за результатами електронної обробки (звірки) податкової звітності з податку на додану вартість та обробки даних Єдиного реєстру податкових накладних, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, зокрема:

1) розбіжності при заповненні податкової декларації з податку на додану вартість:

- арифметико-логічні помилки при заповненні податкової декларації з податку на додану вартість (додатків);

- даних податкової декларації з податку на додану вартість та додатками до неї;

2) розбіжності між даними податкової декларації з податку на додану вартість та реєстром виданих та отриманих податкових накладних;

3) розбіжності між даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних та даними митних органів;

4) розбіжності між даними реєстру виданих та отриманих податкових накладних та Єдиного реєстру податкових накладних;

5) розбіжності між податковими зобов'язаннями та податковим кредитом контрагентів (по заниженню податкових зобов'язань; по завищенню податкового кредиту) за даними розшифровок;

6) розбіжності за результатами співставлення даних реєстрів виданих та отриманих податкових накладних контрагентів (у виданих податкових накладних; в отриманих податкових накладних);

7) розбіжності за результатами обробки даних Єдиного реєстру податкових накладних.

Тобто, під час камеральної перевірки податковим органом аналізуються лише розбіжності, виявлені за результатами електронної обробки (звірки) податкової звітності з податку на додану вартість та обробки даних Єдиного реєстру податкових накладних, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних.

Згідно з п.3 розд.І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010р. N984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за N34/18772 (далі - Порядок N984), акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 6 розділу І Порядку N984 передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до пп.5.2 п.5 розд.ІІ Порядку N984 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Як встановлено судом, у порушення Порядку №984, в акті перевірки, на підставі якого прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, відсутні посилання на первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, регістри бухгалтерського обліку тощо ВАТ "ПМК №65", пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, які б засвідчували наявність порушень підприємством податкового законодавства, а саме заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 88873,60грн.

Зважаючи на викладене, суд вважає необґрунтованими висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства у частині невизнання умовного продажу залишків запасів та основних фондів при анулюванні реєстрації платника податку на додану вартість, зроблені під час проведення камеральної перевірки, оскільки дані податкових декларацій з податку на додану вартість та податку на прибуток не дають можливості податковому ревізору-інспектору встановити факт нарахування податкового кредиту саме стосовно тих товарних залишків або основних фондів, які знаходилися у залишку платника податку на день такого анулювання. Додаток К1/1 до податкової декларації з податку на прибуток містить дані лише щодо балансової вартості запасів та основних фондів у разі наявності останніх, проте не містить інформації щодо періоду та способу їх придбання (зокрема, з нарахуванням податку на додану вартість чи без такого). Проводячи камеральну перевірку, ревізор позбавлений можливості перевірити обставини щодо формування показників декларації з податку на прибуток та податку на додану вартість та дослідити первинні або інші документи, що зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, які б підтверджували, зокрема, обумовлене порушення.

Що ж стосується посилань представників позивача на неправомірність анулювання відповідачем реєстрації ВАТ "ПМК №65" платником податку на додану вартість, суд не бере їх до уваги, оскільки предметом даного адміністративного спору є скасування податкового повідомлення-рішення від 22.02.2011р. №, а не рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 13.12.2010р. №164. Відтак, обставини щодо правомірності прийняття рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість не належать до предмета доказування у даній справі та жодним чином не впливають на вирішення даного спору.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів у підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності податкового повідомлення-рішення від 22.02.2011р. № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 111092,00грн. (88873,60грн. за основним платежем, 22218,40грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Отже, адміністративний позов підлягає до задоволення.

При цьому, приймаючи рішення, суд виходить із повноважень, визначених частиною другою статті 162 КАС України, згідно з якими адміністративний позов слід задовольнити шляхом прийняття постанови про визнання протиправним і скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне від 22.02.2011р. № про збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 111092,00грн. (88873,60грн. - основний платіж, 22218,40грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Пересувна механізована колона №65" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дудар О.М.