Справа № 2а/1770/2051/2011
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2011-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/2051/2011

28 вересня 2011 року 09год. 45хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Баглика В.С., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

представник позивача: ОСОБА_1,

представник відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції в Рівненському районі
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3Р.) звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Рівненському районі (далі ДПІ у Рівненському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2010р. №/0, від 21.12.2010р. №/0, від 21.01.2011р. №/1, від 21.01.2011р. №/1, від 24.03.2011р. №/2, від 24.03.2011р. №/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у податкового органу відсутнє право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків, під час здійснення розрахунків зі сплати податків, та відповідно застосовувати штрафні санкції по факту сплати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та пояснила суду, що оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями до позивача застосовано штрафи за несвоєчасну сплату податкових зобовязань, визначених податковими повідомленнями від 26.02.2009р. №/0 та від 24.03.2009р. №/1. Вказані податкові повідомлення-рішення оспорені позивачем у суді постановою Рівненського окружного адміністративного суду у справі №2а-6064/09/1770 від 26.01.2010р. скасовані повністю. Крім того, вказаною постановою суду скасовано також і другу податкову вимогу від 07.10.2009р. в частині визначення податкового боргу за узгодженим податковим зобовязанням з податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, визначеним вказаними податковими повідомленнями-рішеннями. За таких обставин, враховуючи вимоги ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», вказане податкове зобовязання є неузгодженим. Відтак, податковим органом неправомірно нараховано з 11.09.2009р. (дата звернення до суду) штраф у сумі 1156,29грн. та 48,50грн. за несвоєчасну сплату узгодженого податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності. Вказала, що при цьому ДПІ у Рівненському районі помилково зроблено висновок, що платежі, здійснені згідно з платіжними дорученнями від 22.10.2009р. №45, від 20.03.2010р. №5, від 30.03.2010р. №6, від 05.05.2010р. №11, від 09.08.2010р. №22, від 15.11.2010р. №40, здійснені позивачем на погашення податкових зобовязань з податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, які визначені на підставі акта перевірки від 17.02.2009р. У вказаних платіжних дорученнях було вказано призначення платежу податок з доходів фізичних осіб за відповідні періоди. Право на зміну призначення платежу у ДПІ у Рівненському районі відсутнє, відтак застосування штрафних санкцій є неправомірним. Просила повні вимоги задовольнити у повному обсязі.

ДПІ у Рівненському районі позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях.

У судовому засіданні представник відповідача пояснила суду, що на підставі акта перевірки від 17.02.2009р. №112/12/1751/НОМЕР_1 ДПІ у Рівненському районі прийняте податкове повідомлення-рішення від 26.02.2009р. №/0, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 16778,00грн. та податкове повідомлення-рішення від 26.02.2009р., яким позивачу, з урахуванням змін, внесених рішенням ДПІ у Рівненському районі від 14.05.2009р. №7931/17-238, визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності в сумі 9541,91грн. Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені ФОП ОСОБА_3 в адміністративному порядку. Таке оскарження було здійснене позивачем з порушенням строків, передбачених пп.5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Рішенням Державної податкової адміністрації України від 20.08.2009р. №17906/7/25-0315 повторну скаргу ОСОБА_3 від 17.06.2009р. залишено без розгляду. Таким чином, податкові зобовязання, визначені вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, є узгодженими відповідно до положень пп.5.2.4 п.5.2 ст.5 цього ж Закону, та згідно з пп.5.3.1 п.5.3 цієї ж статті повинні бути сплачені позивачем протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено рівність бюджетних інтересів: податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості. За результатами проведеної документальної перевірки своєчасності сплати ФОП ОСОБА_3 узгодженого податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2428,06грн. складено акт перевірки від 20.12.2010р. №99/1751. У звязку з порушенням позивачем вимог п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» до позивача оспорюваними у даній адміністративній справі податковими повідомленнями-рішеннями застосовано штраф на підставі пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 вказаного Закону: за затримку на 442 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності у розмірі 2312,56грн. штраф у розмірі 1156,29грн., за затримку на 55 календарних днів граничного строку сплати цього ж платежу у сумі 242,50грн. штраф у розмірі 48,50грн. Зауважила, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду, на яку посилається позивач, не набрала законної сили у звязку з оскарженням її податковим органом в апеляційному порядку. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ДПІ у Рівненському районі проведено перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобовязання ФОП ОСОБА_3, за наслідками якої складено акт від 20.12.2010р. №99 (а.с.5).

Вказаною перевіркою виявлено порушення позивачем абз.3 пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (далі - Закон №2181-ІІІ), а саме: несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності згідно з актом перевірки від 17.02.2009р. (податкове повідомлення-рішення від 26.02.2009р. №/0) по терміну сплати 01.09.2009р. Суму зобовязання сплачено:

26.10.2009р. 242,50грн. із затримкою 55 днів;

26.03.2010р. - 535,05грн. із затримкою 206 днів;

30.03.2010р. 447,48грн. із затримкою 2010 днів;

14.05.210р. 445,56грн. із затримкою 255 днів;

18.08.2010р. - 443,11грн. із затримкою 351 день;

17.11.2010р. 441,36грн. із затримкою 442 дні.

У звязку з встановленням порушення термінів сплати узгодженого податкового зобовязання, податковим органом прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення від 21.12.2010р. №/0, від 21.01.2011р. №/1, від 24.03.2011р. №/2 про застосування штрафу в сумі 1156,29грн. та податкові повідомлення-рішення від 21.12.2010р. №/0, від 21.01.2011р. №/1, від 24.03.2011р. №/2 про застосування штрафу в сумі 48,50грн. (а.а.с.6-11).

Вказані податкові повідомлення-рішення оспорювалися позивачем в адміністративному порядку, проте податковими органами скарги залишені без задоволення (а.а.с.12-14).

Як встановлено в ході судового розгляду справи, на підставі акта перевірки від 17.02.2009р. №112/12/1751/НОМЕР_1 ДПІ в Рівненському районі прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.02.2009р. №/0 (від 24.03.2009р. №000231751/1) про визначення позивачу податкових зобовязань з податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності.

11.09.2009р. позивач звернувся до суду з позовною заявою про оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення (а.а.с.18-20). Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.01.2010р. у справі №2а-6064/09/1770 податкові повідомлення-рішення від 26.02.2009р. № /0 та від 24.03.2009р. №/1 скасовано повністю з моменту їх прийняття (а.а.с.21-24). Постанова на момент розгляду даного адміністративного спору законної сили не набрала. Також ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду у зазначеній справі від 01.12.2009р. в порядку забезпечення позову зупинено дію другої податкової вимоги від 07.10.2009р. №2/2047 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Відповідно до п.1.3 ст.1 Закону №2181-ІІІ податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Згідно з пп.5.2.4 Закону №2181-ІІІ при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

З урахуванням строків давності (1095 днів) платник податків має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення. У цьому випадку зазначене рішення контролюючого органу не підлягає адміністративному оскарженню.

Отже, у випадку звернення платника податку до суду з позовом про оспорення податкових повідомлень-рішень в межах строків давності, податкове зобовязання, визначене такими рішеннями, вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, відповідно до ст.254 КАС України, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Зважаючи на те, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду у справі №2-а-6064/09/1770 оскаржується в апеляційному порядку, це рішення суду не набрало законної сили. Відтак, до моменту набрання вказаною постановою законної сили, податкові зобовязання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями, що оспорюються в такій справі, не є узгодженими.

Відповідно до пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, вказана норма передбачає застосування штрафних санкцій лише при несвоєчасній сплаті узгодженого податкового зобовязання.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону №2181-ІІІ визначений принцип рівності бюджетних інтересів. Установлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

У судовому засіданні встановлено, що позивачем на користь бюджету здійснювалися наступні платежі:

- платіжним дорученням від 22.10.2009р. №45 (26.10.2009р.) було перераховано кошти в сумі 242,55грн. із зазначенням в платіжному дорученні призначення платежу: *101;; Податок з доходів фізичних осіб за 3-й квартал 2009 року (а.с.15);

- платіжним дорученням від 20.03.2010р. №5 (26.03.2010р.) перераховано кошти в сумі 535,50грн. із зазначенням в платіжному дорученні призначення платежу: 101;; податок з доходів фізичних осіб (а.с.15);

- платіжним дорученням від 30.03.2010р. №6 перераховано кошти в сумі 450,00грн. із зазначенням в платіжному дорученні призначення платежу: *;101;; Авансовий платіж по податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності за 1-й квартал 2009 року (а.с.16);

- платіжним дорученням від 05.05.2010р. №11 (від 14.05.2010р.) перераховано кошти в сумі 450,00грн. із зазначенням в платіжному дорученні призначення платежу: *;101;; Авансовий платіж по податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності за 2-й квартал 2010 року (а.с.16);

- платіжним дорученням від 09.08.2010р. №22 (18.08.2010р.) перераховано кошти в сумі 450,00грн. із зазначенням в платіжному дорученні призначення платежу: *;101;; Авансовий платіж по податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності за 3-й квартал 2010 року (а.с.17);

- платіжним дорученням від 15.11.2010р. № 40 (17.11.2010р.) перераховано кошти в сумі 450,00грн. із зазначенням в платіжному дорученні призначення платежу: *;101;; Авансовий платіж по податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності за 4-й квартал 2010 року (а.с.17).

ДПІ у Рівненському районі кошти, сплачені позивачем відповідно до зазначених платіжних доручень, були самостійно зараховані в рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше (а саме боргу, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 26.02.2009р. №/0 (від 24.03.2009р. №/1), а не в рахунок погашення поточних податкових зобов'язань, як було вказано в платіжних дорученнях. Дані обставини представником відповідача підтверджені в судовому засіданні.

Як визначено п.7.1.1 п.7.7 ст.7 Закону №2181-ІІІ, джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999р. N679-XIV Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. N2, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. за N377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому, згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону №2181-ІІІ слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом №2181-ІІІ, який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів відсутній такий, як зміна призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання вимог, передбачених п.7.7 ст.7 Закону №2181-ІІІ, податковий орган не має права чи обов'язку змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Поряд з цим, з аналізу норм Закону №2181-ІІІ, які встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Серед зазначених порушень відсутнє недотримання порядку погашення податкового боргу та податкових зобов'язань, встановленого пунктом 7.7 статті 7 Закону №2181-ІІІ.

Отже, чинним законодавством України не передбачено застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків уживаються передбачені Законом №2181-ІІІ заходи примусового стягнення податкового боргу, а також застосовуються штрафні санкції за порушення граничних строків сплати податкових зобов'язань.

За таких обставин, відповідач не мав повноважень щодо спрямування коштів, які перераховувалися позивачем відповідно до вищевказаних платіжних доручень із зазначенням цільового спрямування коштів, в рахунок погашення податкового боргу, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 26.02.2009р. №/0 (від 24.03.2009р. №/1), оскільки таке призначення платежу не було зазначено у цих дорученнях.

Штрафні санкції за порушення строку сплати податкового боргу, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 26.02.2009р. №/0 (від 24.03.2009р. №/1) податковий орган, з огляду на вимоги пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-ІІІ, матиме право застосувати лише після узгодження податкового зобовязання, визначеного таким рішенням, та у випадку несвоєчасної сплати позивачем такого узгодженого податкового зобовязання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не доказано правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень, в той час як позивачем позовні вимоги доведено повністю.

Враховуючи викладене, позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Рівненському районі від 21.12.2010р. №/0, від 21.12.2010р. №/0, від 21.01.2011р. №/1, від 21.01.2011р. №/1, від 24.03.2011р. №/2, від 24.03.2011р. №/2.

Присудити на користь позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дудар О.М.