Справа № 2-а-6886/09/1170
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2010-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Копія Справа № 2-а-6886/09/1170
Рядок звіту № 6.14
КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2010 року м. Кіровоград

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого-судді Ю.П. Пасічник

при секретарі - І.І. Головач

За позовом Головне управління Держкомзему у Кіровоградській обл.

до Олександрійський об'єднаний контрольно-ревізійний відділ

про про скасування вимоги

керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України

Обставини справи

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про часткове визнання нечинним та скасування рішення начальника відповідача, викладене в листі-вимозі №16-14/418 від 22.05.2009р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вимога позивача в частині необхідності проведення відшкодування матеріальної шкоди внаслідок нарахування доплати за невідпрацьований час на загальну суму 1674,94 грн. шляхом утримання із заробітної плати водія нарахованої йому доплати за весь період, що підлягав ревізії у сумі 1229,77 грн. та проведення коригування нарахованих внесків до державних цільових фондів по незаконно виплаченій доплаті на суму 445,17 грн. задоволенню не підлягає оскільки вказана доплата встановлена водієві та здійснена за ненормований робочий день в розмірі 25% до тарифної ставки за відпрацьований робочий час на підставі умов оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів, затверджених наказом Міністерства праці України від 02.10.97р. №77. Крім того, позивач зазначив, що вимога про проведення відшкодування щодо недоотриманих власних надходжень внаслідок реалізації послуг за заниженою вартість на суму 8762 грн. також підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування відповідачем положень Постанови КМУ №1619 від 01.11.2000р., Наказу №97/298/124 від 15.06.2001р., ст. 51 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити.

Відповідач надав письмові заперечення на позов, яким вимоги позивача не визнаються з тих підстав, що лист-вимога про усунення порушень не є актом державного органу чи рішенням субєкта владних повноважень, а тому позов не підлягає розгляду в адміністративному суді, оскільки вказана вимога не є актом в розумінні ст. 17 КАС України, оскільки не несе певних правових наслідків і не вносить безпосередніх змін у законодавство.

В судовому засіданні 25.01.2010 року на підставі ст. 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Складення постанови в повному обсязі відкладено до 30.01.2010р.

Розглянувши долучені до справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

в с т а н о в и в:

Посадовими особами відповідача, відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи на І квартал 2009 року та на підставі направлення від 31.03.2009р. в період з 31.03.2009р. по 21.05.2009р. було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за IV квартал 2007р. та 2008 рік, про що було складено акт від 21.05.2009р. №16-10/56 (а.с. 19-30). В ході проведення ревізії було встановлено ряд фінансових порушень.

Зокрема ревізією правильності встановлення надбавок, доплат та премій встановлено, що водію, який працює в управлінні з 05.05.2008р. встановлена доплата за ненормований робочий день в розмірі 25% до тарифної ставки за відпрацьований час. Перевіркою записів трудової книжки встановлено, що водій ОСОБА_1 отримав в березні 2008 року одноразову допомогу на створення підприємницької діяльності.

Згідно пояснень водія він зареєстрований як приватний підприємець з березня 2008 року і здійснює підприємницьку діяльність (юридична практика) у вільний від основної роботи час, тобто після 17 години.

Враховуючи вищевикладене відповідачем зроблено висновок, що доплата за ненормований робочий день нараховувалась та виплачувалась водію за травень-грудень 2008 року, березень 2009 року в порушення п. 2 додатку 3 до наказу Міністерства праці України від 02.10.97р. №77.

Вищевказане порушення призвело до зайвого нарахування заробітної плати на загальну суму 1229,77 грн. і як наслідок до зайвого нарахування на заробітну плату та перерахування до державних цільових фондів внесків на суму 445,17 грн.

Всього вказане порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) на суму 1674,94 грн.

Крім того, ревізією дотримання законодавства при визначенні вартості платних послуг шляхом порівняння журналів реєстрації укладених договорів з даними рахунків на оплату платних послуг та виписок з казначейського рахунку встановлено, що окремими юридичними особами укладено договори на виконання платних послуг по підготовці та видачі висновків з надання земельних ділянок у користування згідно списку громадян, земельні паї яких надаються в оренду юридичним особам, виготовлення копій з планів земле користувань, кадастрових планів. При цьому замовником послуг були юридичні особи, що стверджено печаткою юридичної особи та підписом керівників (орендарів земельних ділянок), а висновки, довідки, копії видавались та реєструвались на імя кожного орендодавця (фізична особа власник паю), відповідно оплата вартості послуг проводилась як для фізичних осіб.

Таким чином, вказані дії є порушенням Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, яки затверджено Постановою КМУ від 01.11.2000р. №1619 та таблиць 6-1, 6-2 Розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг, затверджених спільним наказом Державного комітету по земельних ресурсах України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 15.06.2001р. №97/298/124, оплата за отримані послуги проведена за вартістю послуг для фізичних осіб, а не для юридичних, що призвело до недоотримання позивачем доходів спеціального фонду на загальну суму 11123 грн.

За наслідками проведеної ревізії відповідачем предявлено вимогу №16-14/418 від 22.05.2009р. (а.с. 49,50) про усунення порушень виявлених ревізією, зокрема й тих які є предметом оскарження в даній справі.

Статтею 2 Закону України Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у субєктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували в періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про контрольно-ревізійну службу в Україні головне контрольно-ревізійне управління України, контрольно-ревізійні управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі виконують такі функції, зокрема, проводять у підконтрольних установах ревізії фінансово-господарської діяльності, використання збереження фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильності визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, стану і достовірності бухгалтерського обліку та фінансової звітності; здійснюють контроль за усуненням недоліків і порушень, виявлених під час проведення державного фінансового контролю.

Згідно п. 7, 10 ст. 10 цього Закону Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що здійснюючи перевірку позивача та направляючи йому вимогу про усунення недоліків, встановлених під час перевірки, відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому чинним законодавством України.

При цьому суд зазначає, що виходячи з положень ст. 10 Закону України Про контрольно-ревізійну службу в Україні вимоги посадових осіб відповідача є обовязковими до виконання керівниками та іншими службовими особами підконтрольних установ, оскільки вказаний обовязок кореспондується з правом посадових осіб відповідача звертатись до суду з позовом щодо усунення виявлених порушень в разі незабезпечення підконтрольною установою виконання вимог.

Отже, доводи відповідача стосовно того, що лист-вимога про усунення порушень не є актом державного органу чи рішенням субєкта владних повноважень, а тому позов не підлягає розгляду в адміністративному суді, оскільки вказана вимога не є актом в розумінні ст. 17 КАС України, оскільки не несе певних правових наслідків і не вносить безпосередніх змін у законодавство, судом до уваги не приймаються, оскільки вказані доводи суперечать положенням Закону України Про контрольно-ревізійну службу в Україні.

Разом з тим, вимоги відповідача, які є предметом даного судового розгляду не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому не підлягають виконанню позивачем з урахуванням наступного.

Наказом Міністерства праці України від 02.10.96р. №77 (із змінами та доповненнями) затверджено умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів.

Відповідно до п. 2 додатку №3 вказаних Умов водіям легкових автомобілів, автобусів, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів, установлюється доплата за ненормований робочий день у розмірі 25 відсотків тарифної ставки за відпрацьований час.

Відповідно до п. 2 зазначених умов правом встановлювати вищевказані надбавки наділені керівники відповідних установ в межах установлених фондів оплати праці та граничної чисельності працівників.

В ході перевірки встановлено, що водієві ОСОБА_1 встановлена та виплачувалась надбавка за ненормований робочий день в розмірі 25% до тарифної ставки. При цьому посадовими особами відповідача зроблено висновок про безпідставність встановлення такої надбавки, який ґрунтується лише на тому, що ОСОБА_1 зареєстрований субєктом підприємницької діяльності та згідно його пояснень (а.с. 53) здійснює підприємницьку у вільний від роботи час та у вихідні дні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до чч. 1 та 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Будь-яких доказів які б свідчили про те, що водієм не виконуються свої трудові обовязки або про відсутність ненормованого робочого дня у звязку з реєстрацією субєктом підприємницької діяльності відповідачем не надано.

Крім того, факт реєстрації водія субєктом підприємницької діяльності не може впливати на його право окрім підприємницької діяльності, працевлаштуватись на іншу роботу та отримувати відповідну винагороду за її виконання.

Вимога про проведення відшкодування щодо недоотриманих власних надходжень в наслідок реалізації послуг за заниженою вартістю на суму 8672 грн. також не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Пунктами 6.1, 6.2. Розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг, затверджених спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 15 червня 2001 року № 97/298/124 визначено розміри плати за послуги з земельно-кадастрових робіт, які надаються в т.ч. і державними органами земельних ресурсів при цьому, розміри плати встановлено в залежності в субєкта звернення фізична чи юридична особа.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та субєктами підприємницької діяльності юридичним особами укладались договори на виконання послуг по підготовці висновку з надання земельної ділянки у користування, виготовлення копій з планів землекористувань, кадастрових планів, виготовлення додаткових викопіювань. Оплата послуг здійснювалася юридичним особами.

Разом з тим, фактичними одержувачами вказаних послуг були фізичні особи власники земельних ділянок.

Вказаний факт не заперечується відповідачем, що відображено на сторінці 26 акту планової ревізії від 21.05.2009р. №16-10/56 (а.с. 44).

Висновок відповідача щодо необхідності застосування оплати за надані послуги в розмірах встановлених для юридичних осіб ґрунтується лише на тому, що внаслідок проведених зустрічних перевірок субєктів підприємницької діяльності юридичних осіб, сторін за угодами, встановлено, що в бухгалтерському обліку останніх не відображено проведення розрахунків фізичних осіб власників земельних ділянок з юридичним особами, що призвело до оплати послуг в заниженому розмірі.

Суд не погоджується з вказаним висновком враховуючи те, що взаємовідносини між субєктами підприємницької діяльності юридичними особами орендарями, та фізичними особами власниками земельних ділянок орендодавцями, в т.ч. і щодо проведення будь-яких взаємних розрахунків, знаходяться поза межами компетенції позивача, а тому не можуть бути підставою для висновку про неправомірність застосування відповідних розмірів плати за надані послуги, за умови, що фактичними одержувачами послуг є фізичні особи.

Адміністративний позов в частині скасування вимоги відповідача про необхідність притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб винних у виявлених порушеннях задоволенню не підлягають, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваного листа-вимоги в останньому зафіксовано та вимагається усунення не тільки тих порушень стосовно яких виник спір, а й тих які позивачем не оскаржуються, а тому вимога про притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб винних у виявлених порушеннях може стосуватися й не оскаржуваних порушень.

Враховуючи викладене, адміністративний суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 86, 94, 159 163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати нечинним та скасувати лист вимогу від 22.05.2009 року №16-14/418 в частині:

-необхідності проведення відшкодування матеріальної шкоди в наслідок нарахування доплати за невідпрацьований час на загальну суму 1674 грн. 94 коп. шляхом утримання із заробітної плати водія нарахованої йому доплати за весь період, що підлягав ревізії у сумі 1229 грн. 77 коп. та проведення корегування нарахованих внесків до державних цільових фондів по незаконно виплаченій доплаті на суму 445 грн. 17 коп.;

-необхідності проведення відшкодування щодо недоотриманних власних надходжень в наслідок реалізації послуг за заниженою вартістю на суму 8672 грн.;

- необхідності приведення у відповідність угод з замовниками послуг щодо застосування цін у відповідності з Положенням про спеціальний фонд та вжиття заходів по відшкодуванню недоотриманих доходів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відшкодувати позивачеві з державного бюджету України судові витрати в розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2