Справа № 810/2638/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/2638/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2015 року 810/2638/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Горбунова К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КВОЛІТІ ФІШ" до Київської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення надміру сплачених митних платежів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "КВОЛІТІ ФІШ" з позовом до Київської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення від 05.06.2015 № 125110008/2015/010071/2 щодо коригування митної вартості товарів.

Крім того, позивач просив стягнути на його користь з Державного бюджету України надлишково сплачені кошти митних платежів у загальній сумі 314013,26 грн., з яких: 204473,75 - податок на додану вартість; 109539,51 грн. - ввізне мито.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, визначив його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявив цей показник у деклараціях митної вартості, до яких додав документи, що її підтверджують згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу та про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів.

Як стверджував позивач, він не погодився з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товару, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нову митну декларацію, в якій скоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу, сплатив митні платежі та перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов'язання), обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом. У подальшому позивач скористався наданим законом правом і звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення митного органу про коригування митної вартості, про відмову у прийнятті митної декларації (оформленої карткою відмови), а також стягнути з Державного бюджету України надлишково сплачені кошти.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач надав не всі документи, що її підтверджують і необхідні для визначення митної вартості, у наданих декларантом документах біло виявлено розбіжності, крім того, спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості, яка показала, що контролю потребують документи, що зазначені у митній декларації, та правильність визначення митної вартості товару. Таким чином, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви з приводу правильності визначення декларантом митної вартості товару. Як стверджував відповідач, оскільки позивач відмовився надати митному органу витребувані ним документи, митний орган законно та обґрунтовано прийняв рішення про коригування митної вартості, підстави для його скасування та повернення коштів митних платежів відсутні.

Відповідач також пояснив, що позивач не звертався до митного органу із заявами про перегляд прийнятого рішення і не надавав жодних додатковий документів упродовж 80 днів після завершення митного оформлення товару і випуску його у вільний обіг.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

У червні 2015 року позивач здійснював ввезення на територію України товару (риби мороженої), придбаного у компанії NORSK SJOMAT AS (Норвегія) на підставі контракту від 12.08.2015 №2014/01, митне оформлення якого здійснювалось через Київську митницю ДФС.

Митну вартість товару позивач визначив за основним методом (за ціною договору (контракту)) у загальній сумі 951881,06 грн.

До вказаної митної декларації позивач також додав пакет документів, що перелічені у графі 44 МД, які необхідні для розмитнення товару, а саме:

(d 1602) картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 30.10.2014 № 125/2014/0000702;

(2730) міжнародну автомобільну накладну (CMR) б/н від 26.05.2015;

(2950) книжку МДП (Carnet TIR) ХК. 67939876 від 27.05.2015;

(3007) довідку про транспортні витрати б/н від 29.05.2015;

(3014) прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 20.05.2015;

(3021) розрахунок ціни (калькуляція) б/н від 20.05.2015;

(3141) пакувальний лист б/н від 22.05.2015;

(d 4104) зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №2014/01 від 12.08.2014;

(d 4207) договір про надання послуг митного брокера № 20-08/14 від20.08.2014;

(d 5053) ветеринарні свідоцтва форм Ф-1, Ф-2 № 203009 від 02.06.2015;

(d 5501) інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару № 2730 від 26.05.2015;

(d 5504) інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2730 від 26.05.2015;

(7011) сертифікат про походження товару загальної форми б/н від 26.05.2015;

(d 9000) якісне посвідчення б/н від 22.05.2014;

(d 9610) копію митної декларації країни відправлення № 0012/0040254/AL від 26.05.2015.

З урахуванням даних митної декларації від 05.06.2015 № 125110008/2015/108985 це означає, що до декларації не були додані такі документи:

(d 1602) картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 30.10.2014 № 125/2014/0000702

(d 4104) зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №2014/01 від 12.08.2014;

(d 4207) договір про надання послуг митного брокера № 20-08/14 від20.08.2014;

(d 5053) ветеринарні свідоцтва форм Ф-1, Ф-2 № 203009 від 02.06.2015;

(d 5501) інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару № 2730 від 26.05.2015;

(d 5504) інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2730 від 26.05.2015;

(d 9000) якісне посвідчення б/н від 22.05.2014;

(d 9610) копія митної декларації країни відправлення № 0012/0040254/AL від 26.05.2015.

Під час судового розгляду позивач стверджував, що надав до митного оформлення також такі документи:

рахунок-фактуру щодо сплати транспортно-експедиторських послуг №1785-2015 від 29.05.2015;

митну декларацію № 125110008/2015/109009 від 05.06.2015;

митну декларацію із заявленою митною вартістю №125110008.2015.108985.001 від 05.06.2015;

договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 52 від 27.05.2015.

Однак, з дослідженої у судовому засіданні митної декларації від 05.06.2015 № 125110008/2015/108985 убачається, що такі документи до митного оформлення декларантом не надавалися, адже вони не перелічені у графі 44 митної декларації.

Під час судового розгляду представник митного органу пояснив, що під час прийняття митної декларації позивача спрацювала Автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР) за наступними профілями ризиків:

101-1 "витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або належним чином засвідчених копій таких документів";

105-2 "контроль правильності визначення митної вартості товарів".

Представник митного органу також пояснив, що пунктом 4.1 контракту від 12.08.2015 №2014/01, укладеного між позивачем (покупець) та компанією NORSK SJOMAT AS (Норвегія) (продавець), передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах FCA Sranda – Alesund згідно з Інкотермс 2012 (термін FCA (Free Carrier (...named place)) – Франко перевізник (… назва місця) означає, що продавець здійснить доставку товару, що пройшов митне очищення, до вказаного покупцем перевізнику місця). Покупець також здійснює попередню оплату у розмірі 100% вартості кожної партії товару.

Представник митного органу стверджував, що декларант не додав до митної декларації банківський платіжний документ про оплату товару,

Крім того, умовами поставки FСА передбачено, що обов’язок щодо укладання договору перевезення та всі витрати на таке перевезення покладаються на покупця товару, тобто на ТОВ "КВОЛІТІ ФІШ". Однак, до митного оформлення декларант не надав документ, що підтверджує вартість перевезення, а додана до митної декларації довідка про транспортні витрати б/н від 29.05.2015, складена транспортною компанією LARS PRIM, таким документом не вважається.

Однак, як з'ясувалось під час судового розгляду, позивач до митного оформлення не додавав як сам зовнішньоекономічний контракт (у декларації він позначений кодом (d 4104), тобто, зберігається у декларанта), так і додаткової угоди до нього. Крім того, ці документи не надавались позивачем митному органу і після завершення митного оформлення товару упродовж 80 днів, а були представлені в суд.

Під час досудового розгляду представник митного органу також стверджував, що згідно з умовами поставки FCA на покупця покладається обов’язок страхування товару та сплата витрат за таке страхування, однак, декларант не надав митному органу жодного документу, який би підтверджував наявність/відсутність витрат на страхування, їх розмір.

Таким чином, митний орган дійшов висновку, що позивач надав до митного оформлення не всі документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

У зв'язку з цим інспектор митного органу, що здійснював митне оформлення товару, надіслав позивачу (декларанту) 05.06.2015 о 12 год. 29 хв. електронне повідомлення, засвідчене електронним цифровим підписом, з вимогою надати обов'язкові для підтвердження митної вартості документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або банківські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як пояснив позивач під час судового розгляду, оскільки імпортований товар (риба) є таким, що швидко псується, декларант відмовився надати митному органу додаткові документи на його письмову вимогу.

Листом від 05.06.2015 № 160 ТОВ "КВОЛІТІ ФІШ" повідомило Київську митницю ДФС про неможливість надати додаткові документи для підтвердження рівня митної вартості за митною декларацією від 05.06.2015 №125110008/2015/108985 та просило прийняти рішення про коригування митної вартості раніше десятиденного терміну, без урахування вимог частини третьої статті 53 Митного кодексу України.

5 червня 2015 року Київська митниця ДФС прийняла рішення від 05.06.2014 № 125110008/2015/010071/2 щодо коригування митної вартості товарів, згідно з яким вартість задекларованого товару була визначена за резервним методом у таких розмірах:

Як убачається з рішення, митний орган зазначив, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, оскільки у поданих декларантом документом містяться розбіжності, декларантом не подано усіх необхідних документів для підтвердження митної вартості та у зв'язку з невиконанням вимог статей 59-60 Митного кодексу України. Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовуються у зв'язку з невиконанням позивачем вимог статей 59-60 Митного кодексу України; методи віднімання та додаванні згідно із статтями 62 та 63 Митного кодексу України не застосовуються у зв'язку з відсутністю інформації, необхідної для визначення складових для визначення митної вартості за даними методами; митну вартість визначено за резервним методом з урахуванням наявної у митного органу інформації (рішення про коригування митної вартості МВ від 12.09.2014 № 125000003/2014/000460/2, товар оформлений за рівнем митної вартості – 4,56 доларів США за 1 кг.

5 червня 2015 року позивач подав до Київської митниці ДФС нову митну декларацію № 125110008/2015/109009, в якій відкоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу щодо коригування митної вартості, сплатив до державного бюджету всі митні платежі, у тому числі й різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, що підтверджуються відповідними відмітками на митній декларації.

У зв’язку з цим уповноваженою особою Київської митниці Міндоходів прийнято рішення про завершення митного оформлення товару позивача, пропуск його на митну територію України та випуск у вільний обіг шляхом проставляння відповідного штампу на митній декларації від 05.06.2015 № 125110008/2015/109009.

Різниця між сумою митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом за ціною договору, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, склала 314013,26 грн., з яких: 204473,75 - податок на додану вартість; 109539,51 грн. - ввізне мито.

У подальшому позивач, не погоджуючись з рішеннями митного органу щодо коригування митної вартості та фактом переплати митних платежів до Державного бюджету України, звернувся до суду з даним позовом.

При цьому, як пояснив суду представник позивача, після завершення митного оформлення товару позивач до митниці із заявами про перегляд рішення про коригування митної вартості товару не звертався, додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості протягом 80 днів з дня випуску товарів у вільний обіг митному органу не подавав, а наявні у справі додаткові документи надав одразу до суду у зв'язку з пред'явленням даного позову.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п’ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами четвертою та п’ятою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п’ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов’язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Згідно з частиною третьою статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 Митного кодексу України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з частиною сомовою статті 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

В силу положень частини восьмої статті 55 Митного кодексу України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що митний орган мав обґрунтовані сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості товару, що ввозився позивачем на територію України, декларант для митного оформлення товару не надав митному органу всі документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (зокрема, не було надано банківський платіжний документ або додаткової угоди до контракту, якою передбачено відстрочення платежу), відмовився надавати на письмову вимогу митного органу додаткові документи, а також не надав їх митному органу протягом 80 днів з дня випуску товарів у вільний обіг.

При прийнятті рішення про коригування митної вартості та визначення вартості товару за резервним методом митний орган дотримався вимог частини третьої статті 57 Митного кодексу України, згідно з якою кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 10 серпня 2015 р.