Справа № 817/1390/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

817/1390/15

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1390/15

10 серпня 2015 року

м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області

до

Комунального підприємства "Міськводоканал" Дубровицької міської ради

про

стягнення податкової заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відповідачем рахується податкова заборгованість по податку на додану вартість, яка утворилась за рахунок несплати у встановлений строк самостійно задекларованих податкових зобов’язань відповідно до поданих податкових декларацій за грудень 2014 року, січень та лютий 2015 року. Оскільки відповідач не погасив суму боргу, позивач звернувся про стягнення з відповідача податкової заборгованості у судовому порядку.

Ухвалою від 21.05.2015 року судом відкрито скорочене провадження у справі.

08 червня 2015 року відповідач надіслав до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, у яких зазначив, що не визнає позовні вимоги повністю, оскільки підприємство перебуває у комунальній власності та засноване Дубровицькою міською радою Рівненської області, яка, у відповідності до норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлює тарифи на послуги з питного водопостачання та водовідведення, та, в порушення приписів статті 9 Закону України "Про ціни і ціноутворення", статті 191 Господарського кодексу України не відшкодовує різницю між затвердженим розміром ціни (тарифу) та розміром економічно обґрунтованих витрат на виробництво і надання зазначених послуг, що має компенсуватись за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів. Оскільки, як стверджує відповідач, підприємство є збитковим, а Дубровицька міська рада не відшкодовує відповідачу різницю в тарифах, що призводить до виникнення заборгованості, у тому числі по сплаті податків, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Разом з тим, відповідач вважає неможливим розгляд даної справи у порядку скороченого провадження та просить суд провести судовий розгляд за загальними правилами позовного провадження з обов’язковим викликом сторін у судове засідання. При цьому просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Ухвалою від 15.06.2015 року суд перейшов до розгляду справи за загальними правилами позовного провадження, судовий розгляд справи призначено на 13.07.2015 року, відкладено на 10.08.2015 року.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином.

У призначений день і час сторони до суду не з’явились.

Відповідач отримав судову повістку про виклик до суду 17.07.2015 року, що підтверджується доказами в матеріалах справи, однак не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні.

За таких обставин, суд у порядку частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою від 10.08.2015 року постановив про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи та поданих суду доказів.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Комунальне підприємство "Міськводоканал" Дубровицької міської ради є юридичною особою, що зареєстрована 28.05.2008 року Дубровицькою районною державною адміністрацією Рівненської області, як платник податків перебуває на обліку в Дубровицькій об'єднаній державній податковій інспекції з 31.05.2008 року за №1849.

4756,18 грн. – залишок непогашеного боргу за податковою декларацією за грудень 2014 року;

Оскільки зазначені суми податкових зобов’язань не сплачені відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за податковими платежами до бюджету.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Пунктом 54.1. статті 54 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому, відповідно до пункту 14.1.39. ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання.

Згідно пункту 203.2. статті 203 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI визначено податковий борг як суму узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 59.1. статті 59 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.4. статті 59 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI встановлено надіслання (вручення) податкової вимоги також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, згідно з пунктом 59.5. статті 59 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пункту 58.3. статті 58 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що перша податкова вимога від 03.08.2009 року №1/51 та друга податкова вимога від 09.09.2009 року №2/55 вважаються врученими відповідачу належним чином.

Проте, вжиті позивачем заходи по погашенню відповідачем податкового боргу не призвели до погашення податкового боргу.

За обставинами справи податкові вимоги від 03.08.2009 року №1/51 та від 09.09.2009 року №2/55 в адміністративному та судовому порядку відповідачем не оскаржувались, не скасовані, докази про сплату податкового боргу до суду не подавались.

Відповідно до підпункту 20.1.28 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI органи державної податкової служби мають право в тому числі стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом.

Згідно підпункту 20.1.34 пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI органи державної податкової служби мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають до задоволення.

Покликання відповідача на невідшкодування різниці між затвердженими тарифами та розміром економічно обґрунтованих витрат на виробництво і надання послуг з водопостачання з боку Дубровицької міської ради Рівненської області, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості зі сплати податкових зобов’язань суд відхиляє та вважає необґрунтованими, оскільки не може слугувати підставою для звільнення від сплати податків, оскільки такі підстави або пільги можуть встановлюватися виключно законом, а відповідні обставини не позбавляють права відповідача звернутися до Дубровицької міської ради Рівненської області з відповідними вимогами, у тому числі у судовому порядку. Суд зазначає, що рішення державних органів, якими встановлюються тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а також порядок відшкодування з державного бюджету різниці в тарифах на відповідні послуги жодним чином не впливають на обов'язок відповідача сплачувати у встановленому законом порядку і розмірах податки і збори.

До того ж, наполягаючи на розгляді справи за загальними правилами адміністративного судочинства у режимі відкритого судового засідання, відповідач знехтував своїм правом на участь у судовому розгляді та не подав суду жодних належних доказів або доводів в обґрунтування власної позиції, що спричинило штучне затягування судового розгляду. При цьому суду зазначає, що учасники адміністративного процесу повинні свідомо користуватися належними їм правами, спрямовувати їх на захист своїх інтересів у правовому полі не допускаючи зловживань.

За таких обставин доводи відповідача не спростовують правомірності позовних вимог та не дають суду підстав для їх відхилення.

Відповідно до частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Про результати розгляду справи повідомити осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кравчук Т.О.