Справа № 2-а-2229/11
Суддя: Вайновський А. М.
Дата ухвалення: 2011-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2011 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А.М.,

при секретарі Григор А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області в особі ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області про визнання дій протиправними, про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої протиправними діями, -

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2011 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої протиправними діями. В обґрунтування вимог посилався на те, що з 1994 року перебуває на обліку у відповідача як інвалід ІІІ групи професійного захворювання із 40 % втрати професійної працездатності строком до 07.09.2008 року із діагнозом «хронічний бронхіт», а також визначеного його потребу у санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні. У червня 2010 року він звернувся до відповідача із письмовою заявою про надання йому санаторно-курортної путівки до санаторію «Святі гори» м. Святогорська Донецької області для лікування. Наприкінці серпня 2010 року йому було повідомлено, що до листопада-грудня 2010 року путівок не буде. 10 вересня 2010 року він за особистий рахунок придбав путівку до зазначеного санаторію на період з 10.09.2010 року по 03.10.2010 року. Витрати, понесені ним на проїзд до санаторію та назад, склали 109,43 гривень. 05 жовтня 2010 року він звернувся до відповідача із заявою про відшкодування понесених ним витрат на придбання путівки до санаторію та проїзд, однак, ані відповіді, ані відшкодування не отримав по сьогодення. Просив визнати дії відповідача протиправними, стягнути з відповідача понесені ним витрати з урахуванням індексу інфляції у загальній сумі 6339,11 гривень, а також суму втраченої вигоди у розмірі 490,30 гривень в порядку ст. 22 ЦК України. Крім того, вважає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку оцінює у 1000,00 гривень і яка полягає у безпідставній відмові відповідача відшкодувати понесені витрати, через що за відсутності коштів випробовує значні незручності, повязані із зверненнями до певних державних та інших органів. Просив стягнути з відповідача моральну шкоду, а також витрати на правову допомогу у сумі 500,00 гривень.

В ході судового розгляду справи позивачем ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги, в остаточні редакції яких просив визнати протиправними дії відповідача, що полягають у відмові відшкодувати понесені ним витрати на санаторно-курортне лікування, стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на санаторно-курортне лікування з урахуванням індексу інфляції у загальній сумі 6852,31 гривень, стягнути з відповідача на свою користь суму втрачено вигоди у розмірі 1142,29 гривень, стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 5000,00 гривень, а також витрати на правову допомогу у сумі 500,00 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вимоги адміністративного позову підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє за довіреністю, в судовому засіданні заперечував проти вимог предявленого адміністративного позову у повному обсязі та просив його задоволенні відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділені виконавчої дирекції Фонду. Отримує необхідні страхові та соціальні послуги та відповідно до довідки МСЕК № 048621 від 07.09.2006 р. має потребу у санаторно-курортному лікуванні.

10.08.2010 року ОСОБА_1 повинен був отримати у відділені виконавчої дирекції Фонду одну санаторно-курортну путівку за вибором (лікування за профілем) до санаторію «Орізонт» с.м.т. Сергіївка Одеської області або у санаторії «Прометей» ЗАТ «Волна» АР Крим. Однак від наданих путівок відмовився у звязку з бажанням лікуватися виключно у м. Святогірську.

06.10.2010 року до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування звернувся ОСОБА_1 із заявою про відшкодування витрат на придбання санаторно-курортної путівки до м. Святогірськ. При цьому до заяви було надано накладну № 2121, квитанцію до прибуткового касового ордеру та фотокопії санаторно-курортної книжки та зворотного талону до путівки № 06012 до санаторію «Святі гори».

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 відділенням прийнято рішення про витребування у звязку з відсутністю, оригіналу зворотного талону до путівки № 06012. Тобто відділенням не проводилась оплата вказаної путівки, про що було попереджено позивача 23.11.2010 року та надано запит до обласного Управління виконавчої дирекції щодо можливості такої оплати.

Відповідно до ст. 44, 53 ЗУ № 1105 «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» - застрахована особа несе відповідальність за невиконання своїх обовязків щодо страхування від нещасного випадку згідно з законом.

Рішення правління Фонду прийняте в межах його компетенції, є обовязковим для виконання всіма страхувальниками та застрахованими (ч.12 ст. 17 ЗУ № 1105).

На виконання ст.17 ЗУ № 1105 було прийнято постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві № 49 від 31.10.2007 р., зареєстровану в Міністерстві юстиції України 26.12.2007 року за № 1400/14667, «Про затвердження положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування».

Відповідно до діючої постанови путівка може бути придбана за власні кошти, але порядок відшкодування вартості компенсується відповідно до норм Постанови Фонду соціального страхування № 49 від 31.10.2007 року.

Так у разі самостійного придбання путівки за профілем відповідно до наслідків виробничої травми чи професійного захворювання згідно з довідкою за формою № 070/о до санаторію, не визначеного торгами (тендером), і відсутності у робочих органів виконавчої дирекції Фонду укладених договорів її вартість компенсується органами виконавчої дирекції Фонду у розмірі не більше вартості путівок у санаторії відповідного профілю, з якими робочими органами виконавчої дирекції Фонду укладено договори, за умови перебування потерпілого на обліку для отримання путівки та за наявності документів, що підтверджують сплату вартості путівки (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек), та відповідно заповненого зворотного талона до придбаної путівки (п. 2.17).

Часом повернення вважається дата закінчення перебування потерпілого в санаторії, яка зазначена у зворотному талоні до раніше виданої йому путівки. Заповнений зворотній талон повертається потерпілим до відділення (п. 2.18 Постанови № 49).

Судовим розглядом встановлено, що оригіналу відповідного заповненого зворотного талону до придбаної путівки ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду при зверненні за відшкодуванням відповідних витрат предявлено не було, як і не предявлено по сьогодення, факт чого не заперечувався самим позивачем в ході судового засідання.

Таким чином, за недотриманням позивачем ОСОБА_1, як застрахованою особою, встановленого порядку компенсації витрат на санаторно-курортне лікування, відповідач, діючи за приписами норм чинного законодавства, фактично був позбавлений можливості здійснити таку компенсацію, а отже його дії не носять протиправного характеру.

Підсумовуючи наведене, зважаючи на недоведеність протиправності дій відповідача, що полягають у відмові відшкодувати понесені витрати на санаторно-курортне лікування, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.159, ст.160, ст.161, ст.162, ст.163, ст.167, ст.186 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області про визнання дій протиправними, про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої протиправними діями відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя ___________________