Справа № 813/5094/13-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року Справа № 876/15551/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року в адміністративній справі за позовом заступника прокурора міста Львова до Львівської міської ради про визнання протиправними дій та скасування ухвали,

В С Т А Н О В И В :

Заступник прокурора м. Львова звернувся з адміністративним позовом до Львівської міської ради про визнання протиправними дій Львівської міської ради щодо відхилення подання прокуратури м. Львова №37-3703 вих-13 від 17.05.2013 року, визнання протиправними та скасування пунктів 1 та 2 ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010 року №37 «Про порядок застосування відкоригованої нормативної грошової оцінки земель м. Львова».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Львівської міської ради щодо відхилення подання прокуратури м. Львова №37-3703 вих-13 від 17.05.2013 року. Визнано протиправними та скасовано пункти 1 та 2 ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010 року №37 «Про порядок застосування відкоригованої нормативної грошової оцінки земель м. Львова».

Із таким судовим рішенням не погодилася Львівська міська рада та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження обставин справи, просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову - про відмову в позові. Зокрема, апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про незаконність дій Львівської міської ради щодо відхилення подання прокуратури, а також визнання протиправним та скасування пунктів 1 та 2 ухвали Львівської міської ради №37 від 16 грудня 2010 року. Так, надавши пільги по сплаті орендної плати за земельні ділянки комунальної власності в межах дохідної частини місцевого бюджету, рада діяла в межах наданих їй законом повноважень та в інтересах громади міста. Інтереси держави оскаржуваним рішенням не порушено, а тому підстав для задоволення позову немає. Крім того, апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що прокурор звернувся до суду з позовом з порушенням встановленого ст. 99 КАС України строку. Також суд першої інстанції, вирішивши спір, не вмотивував, в чому саме полягала протиправність дій Львівської міської ради щодо відхилення подання прокурора.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

У судовому засіданні представник прокуратури Львівської області Цинайко Н.І. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та вказала, що Львівський окружний адміністративний суд вирішив публічно-правовий спір правильно, з дотриманням норм чинного законодавства. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, що викладені у постанові від 21 листопада 2013 року.

Представник Львівської міської ради у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 грудня 2010 року Львівська міська рада прийняла ухвалу №37 «Про порядок застосування відкорегованої нормативної грошової оцінки земель міста Львова». Згідно пункту 1 цієї ухвали рада вирішила надати пільги за землекористування орендарям земельних ділянок, наданих в оренду Львівською міською радою, частково звільнивши їх від сплати орендної плати за рахунок коштів, що зараховуються до міського бюджету м. Львова, зменшивши орендну плату :

на 40 відсотків від суми орендної плати, яка зараховується до міського бюджету м.Львова - у 2011 році,

на 30 відсотків від суми орендної плати, яка зараховується до міського бюджету м.Львова - у 2012 році,

на 20 відсотків від суми орендної плати, яка зараховується до міського бюджету м.Львова - у 2013 році,

на 10 відсотків від суми орендної плати, яка зараховується до міського бюджету м.Львова - у 2014 році.

Пунктом 2 ухвали встановлено, що пільги, зазначені у пункті 1 цієї ухвали, розповсюджуються на орендарів (фізичних та юридичних осіб), що укладають нові договори оренди землі чи вносять зміни до існуючих договорів оренди землі через укладення додаткових угод та здійснюють сплату орендної плати з урахуванням нормативної грошової оцінки земель м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради від 18 червня 2009 року № 2712.

Також підпунктом 2.2 визначено, що пільги застосовуються у разі їх закріплення у нових договорах оренди та при внесенні змін до існуючих договорів оренди.

Згідно п.п. 2.3. ухвали Львівської міської ради, якщо застосування пільг призводить до зменшення орендної плати за землю у порівнянні з 2010 роком, то при проведенні розрахунку орендної плати за землю впродовж поточного року, пільга не застосовується.

17 травня 2013 року прокуратурою м. Львова внесено подання за №37-3703 вих-13 про скасування вказаної ухвали.

Ухвалою Львівської міської ради №2446 від 27.06.2013 року вищевказане подання прокуратури м. Львова було відхилено.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про незаконність рішень органу місцевого самоврядування з огляду на наступне.

Важливою ознакою демократичного устрою держави, складовою її конституційного ладу є місцеве самоврядування, яке визнається і гарантується на конституційному рівні та є однією із форм здійснення народовладдя (частина друга статті 5, стаття 7 Конституції України).

Конституційне призначення місцевого самоврядування полягає у праві територіальних громад як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування (ради та їх виконавчі органи) самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частини перша, третя статті 140 Основного Закону України).

Такі положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, ратифікованої Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

На законодавчому рівні закріплено принцип самостійності місцевих бюджетів. Цей принцип полягає в тому, що вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів, а їх самостійність гарантується власними та закріпленими за ними законом на стабільній основі загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону (частина шоста статті 16, частина четверта статті 61 Закону N 280, пункт 3 статті 7 Кодексу). Доходами місцевих бюджетів визнаються податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законами України, зокрема трансферти (стаття 9 Бюджтного кодексу України).

Львівська міська рада у відповідності до ст. 10 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Львова та виконує від її імені та в її інтересах функції, визначені Конституцією України та іншими законами України.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень міської ради належить вирішення відповідно до законодавства питань регулювання земельних відносин. Ці питання міська рада вирішує виключно на пленарних засіданнях.

Отже, як орендодавець земельних ділянок та сторона в договорах оренди землі, міська рада не інакше як своїм рішенням, прийнятим на засіданні, може вирішувати питання розмірів орендної плати.

Згідно статті 1 Закону України від 25.06.1991 року №1251-XII «Про систему оподаткування» (в редакції, чинній на час виникнення спіних правовідносин) Верховна Рада Автономної Республіки Крим і сільські, селищні, міські ради можуть встановлювати додаткові пільги щодо оподаткування у межах сум, що надходять до їх бюджетів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 16.02.2010 року № 5-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Акціонерного товариства «Страхова компанія «Аванте» щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 1 Закону України «Про систему оподаткування», статті 15 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» зазначив, що положення частини другої статті 1 у контексті частини першої цієї статті Закону N 1251 потрібно розглядати як самостійну підставу для встановлення Верховною Радою АРК та радами податкових пільг. Тому положення частини другої статті 1 Закону N 1251 треба розуміти так, що Верховна Рада АРК та ради мають право встановлювати додаткові пільги щодо оподаткування не тільки стосовно місцевих, а й стосовно загальнодержавних податків, суми яких відповідно до законів України зараховуються до місцевих бюджетів, в межах цих сум.

Частиною 3 статті 12 Закону ВР Україну від 03.07.1992 року № 2535-XII «Про плату за землю» (який був чинним на момент прийняття оскаржуваної ухвали) визначено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, міські, селищні та сільські ради можуть встановлювати пільги щодо плати за землю: часткове звільнення на певний строк, зменшення суми земельного податку лише за рахунок коштів, що зараховуються на спеціальні бюджетні рахунки відповідних бюджетів.

Згідно статті 19 цього Закону розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за угодою сторін у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності).

Згідно пункту 13 Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004 року, розмір орендної плати переглядається у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Львівська міська рада, прийнявши рішення про надання пільг по сплаті орендної плати у вигляді часткового звільнення на певний строк у відсоткому відношенні до розміру орендної плати, що зраховується до місцевого бюджету, із подальшою зміною умов договорів оренди (згідно пункту 2 ухвали), діяла в межах повноважень та на підставі чинного на той момент законодавства.

Твердження суду першої інстанції про незаконність ухвали міської ради про зменшення орендної плати шляхом надання пільг - часткового звільнення від її сплати, через те, що розмір орендної плати може бути встановлений або змінений тільки договором, є безпідставними, оскільки саме прийняття такого рішення має передувати внесенню змін до договорів оренди та фіксації розмірів орендної плати у нових договорах.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що прокурором при зверненні до суду з позовом про скасування рішення органу, який представляє інтереси територіальної громади, не зазначено, в чому саме полягає порушення інтересів держави, адже рада зменшила орендну плату за користування земельними ділянками в межах сум, що зараховуються до міського бюджету міста Львова.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 69 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать, зокрема плата за землю, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.

Стаття 103 Бюджетного кодексу України передбачає надання субвенції на компенсацію втрат доходів бюджетів місцевого самоврядування на виконання власних повноважень внаслідок надання державою податкових пільг, які зменшують доходи цих бюджетів. Проте Кодексом, іншими законами не передбачено надання субвенцій на компенсацію втрат доходів бюджетів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок надання повноважними органами місцевого самоврядування пільг з податків, які зараховуються до бюджетів місцевого самоврядування, але становлять доходи місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів.

Згідно ст. 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (який був чинним на момент прийняття оскаржуваного рішення) до доходів загального фонду місцевих бюджетів належить плата за землю, що зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодеком України.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що надання пільг у сплаті орендної плати за землю згідно ухвали Львівської міської ради призведе до ненадходження коштів Державного бюджету.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 КАС законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки таким вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає, то, відповідно до статті 202 КАС України, воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року в адміністративній справі №813/5094/13-а скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог заступника прокурора міста Львова відмовити.

Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді Т.І. Шинкар

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови виготовлено 11 серпня 2015 року.