Справа № 826/20379/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ключковича В.Ю., Борисюк Л.П.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_3, в якому, з рахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд встановити, що використання земельної ділянки № АДРЕСА_1 здійснюється ОСОБА_3 не за цільовим призначенням; припинити право ОСОБА_3 на земельну ділянку № АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 у зв'язку з використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням; визнати недійсним пункт 74 рішення Київської міської ради від 16.03.2006 року № 245/3336 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд»; встановити, що ділянка № АДРЕСА_1 та є територією, що забезпечує встановлені законодавством між будинкові розриви між садибним будинком № 40 переходить (повертається) у власність територіальної громади м. Києва та багатоповерховим багатоквартирним будинком № АДРЕСА_2 та не підлягає забудові; зобов'язати Київську міську раду відновити поверхню зазначеної земельної ділянки шляхом засипання та утрамбування котловану; зобов'язати Київську міську державну адміністрацію здійснити підготовчі дії, спрямовані на перехід права власності, а саме: розробити та затвердити у зв'язку зі зміною власника та обмеженнями використання земельної ділянки № АДРЕСА_1, нову необхідну технічну документацію, що є підставою для внесення змін до Державного земельного кадастру, як відомості про зміну власника та відомості про обмеження у використанні цієї земельної ділянки; подати документацію із землеустрою до адміністратора Державного земельного кадастру державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», для внесення відомостей до Державного земельного кадастру; зобов'язати Київську міську раду як власника земельної ділянки № АДРЕСА_2, у Святошинському районі м. Києва або уповноважений нею орган після державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі звернутись до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для проведення реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2015 року закрито провадження у справі № 826/20379/14 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, в частині вимог про припинення права ОСОБА_3 на земельну ділянку № АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку серії КВ № 135775.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2015 року в задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити даний позов в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 березня 2006 року Київською міською радою було прийнято Рішення № 245/3336 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд». Пунктом 74.1 вказаного Рішення ОСОБА_3 вирішено:

- виконувати обов'язки власника земельної ділянки відповідно до вимог статті 91 Земельного кодексу України (п.п. 74.1.1.);

- одержати дозвіл на виконання будівельних робіт в управлінні держархбудконтролю та виконувати умови забудови земельної ділянки згідно з АПЗ Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (п.п. 74.1.2.);

- виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування та архітектури від 10.02.2005 N 19-913, головного державного санітарного лікаря м. Києва від 24.09.2004 N 6980, управління охорони навколишнього природного середовища від 08.10.2004 N 071/04-4-19/3454;

- забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, розміщених у межах земельної ділянки.

- в місячний термін звернутись до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та виготовлення документа, що посвідчує право приватної власності на земельну ділянку.

Позивач вважає незаконним пункт 74 рішення Київської міської ради від 16.03.2006 року № 245/3336, посилаючись на порушення третьою особою цільового призначення використання спірної земельної ділянки; порушення порядку ведення власником спірної земельної ділянки будівельних робіт; неправомірне використання спірної земельної ділянки шляхом надання її в оренду без відповідних правовстановлюючих документів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до статті 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно із статтею 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Пунктом «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі оскарженого позивачем рішення Київської міської ради від 16.03.2006 року № 245/3336, третій особі по справі ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку площею 0,08 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. На підставі даного рішення було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 від 16 листопада 2006 року, копія якого наявна в матеріалах даної справи (а.с.77).

Відповідно до частини 1 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Положенням частин четвертої та п'ятої статті 373 Цивільного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Згідно із статтею 140 Земельного кодексу України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Будь-яких доказів, які б вказували на протиправність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,08 га, розташованої по АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Київа, та/або наявності підстав припинення права власності третьої особи на вказану земельну ділянку відповідно до статті 140 Земельного кодексу України, в матеріалах даної справи не міститься.

Що ж стосується вимог позивача в частині порушення відповідачем будівельних норм при використанні земельної ділянки, а саме: п. 3.13 Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**, затверджених Наказом Держкомістобудування від 17.04.1992 року № 44, стосовно вириття котловану для фундаментальних робіт на відстані 4 метрів від стіни одноповерхового мансардного приватного житлового будинку позивача, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 7 лютого 2011 року № 3038-VI та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» від 23 травня 2011 р. № 553, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, а також заходів спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання будівельних робіт на території м. Києва, а також питання стосовно надання дозволу на виконання будівельних робіт, відмова у видачі таких дозволів, їх анулювання, реєстрація декларацій про початок будівельних робіт, приймання в експлуатацію закінченим будівництвом об'єктів тощо відноситься до компетенції Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів.

Будь-яких рішень Державної архітектурно-будівельної інспекції України або її територіальних органів щодо встановлення порушень ОСОБА_3 державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання будівельних робіт, а також щодо притягнення його до юридичної відповідальність за вказані дії в матеріалах справи відсутні.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані по справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності та необґрунтованості даного позову в частині вимог про визнання незаконним і скасування пункту 74 Рішення Київської міської ради від 16.03.2006 року № 245/3336 у зв'язку з порушенням третьою особою ОСОБА_3 цільового призначення використання спірної земельної ділянки, порядку ведення власником спірної земельної ділянки будівельних робіт та неправомірним використанням спірної земельної ділянки шляхом надання її в оренду без відповідних правовстановлюючих документів.

Водночас, враховуючи, що інші позовні вимоги даного позову є похідними від вищевказаних вимог, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність правових підстав для їх задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків В.Ю. Ключкович Л.П. Борисюк

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.