Справа № 810/3218/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року 810/3218/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., секретар судового засідання Приходько Н.І., за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизайн Хаус» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

23 липня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Дизайн Хаус» (ТОВ «Дизайн Хаус», товариство) із позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (ДПІ, Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 лютого 2015 року №.

Зазначали, що твердження відповідача про безтоварність операцій між позивачем і його контрагентом не відповідає дійсності. Звертали увагу на наявність у підприємства усіх необхідних і належно оформлених первинних документів, що підтверджують реальність операцій, які надавалися посадовим особам ДПІ під час перевірки. Вказали, що платник податку не може нести відповідальність за порушення норм законодавства його контрагентом. Наголошували, що висновки за наслідками перевірки позивача ґрунтуються на постанові слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві про призначення перевірки, винесеної у звязку із досудовим розслідуванням та акті про неможливість проведення зустрічної звірки іншого платника податку, не підтверджуються належними доказами і не стосуються співпраці позивача із відповідним субєктом господарювання.

Посилаючись на невідповідність висновків Акта перевірки реальним обставинам здійснення позивачем господарської діяльності, згідно з вимогами чинного законодавства, у тому числі Податкового кодексу України, просили визнати оскаржуване повідомлення-рішення протиправним та скасувати його.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 10 серпня 2015 року не зявився, направив письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позову, а також розглядати справу без його участі. Стверджував, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення про збільшення суми грошового зобовязання позивача із податку на додану вартість та стягнення штрафних санкцій. При цьому, у запереченнях відображено лише зміст Акта перевірки.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши інші докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення, виходячи із такого.

Як видно з Акта від 30 січня 2015 року №33/1-13-22-02-21/32393086 (а.с.14-30), у звязку із надходженням до податкового органу постанови від 2 грудня 2014 року слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві про призначення перевірки, винесеної у звязку із досудовим розслідуванням №0004238, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 квітня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України, ДПІ у період з 19 січня 2015 року по 23 січня 2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизайн Хаус» з питань повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «Диво-Буд» за період діяльності з 1 січня 2010 року по 2 грудня 2014 року.

За висновками цього Акта, на переконання посадових осіб ДПІ, підприємством порушено вимоги пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого резюмовано заниження податку на додану вартість за вересень 2012 року у сумі 16636 грн.

Такі висновки обґрунтовано констатацією податковим органом відсутності фактичного здійснення господарської (нереальності) діяльності позивача із ТОВ «Диво-Буд». Це твердження обумовлене посиланням на відомості із матеріалів досудового розслідування по ТОВ «Диво-Буд», довідки Бориспільської ОДПІ від 26 вересня 2014 року №397/22-2/35313569 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Диво-Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах із ТОВ «Будівельна Компанія Рідне Місто» за грудень 2011 року, січень-березень 2012 року, ТОВ «Будівельний Дім «Асторіон» за вересень 2012 року, ТОВ «Фірма «АСІА» за листопад 2012 року, ТОВ «КПД-Будтехніка» за грудень 2011 року, ПП «Автохімзвязок» за листопад-грудень 2011 року, ТОВ «Композит Констракшин Юкрейн» за квітень 2013 року, ТОВ «Елітбуд Київ» за травень 2013 року, ТОВ «Арассо» за липень 2013 року», акті перевірки такого контрагента позивача від 15 вересня 2014 року (у якому стверджено відсутність обєктів оподаткування та неможливість встановлення місцезнаходження ТОВ «Диво-Буд»), а також даними із автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок».

Стосовно досудового розслідування, то, як видно із наданих ДПІ документів, воно стосується питання здійснення ТОВ «Диво-Буд» капітального ремонту приміщень Київської міської лікарні №11 Дніпровського району міста Києва (а.с.128-132).

На підставі Акта перевірки позивача 23 лютого 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, згідно якого товариству «Дизайн Хаус» збільшено суму грошового зобовязання із податку на додану вартість на 16636 грн. за основним платежем і на 4159 грн. за штрафними санкціями (а.с.31).

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дизайн Хаус» є юридичною особою, зареєстроване 4 лютого 2003 року, тобто є субєктом господарської діяльності.

Видами діяльності товариства є: інші будівельно-монтажні роботи; інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; будівництво житлових і нежитлових будівель; будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій (а.с.67-73).

У ході судового розгляду встановлено, що 6 вересня 2012 року між ТОВ «Дизайн Хаус» (замовник) та ТОВ «Диво-Буд» (підрядник) укладено договір підряду №43/2012 (а.с.33-37), за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобовязується на свій ризик, власними і залученими силами та засобами виконати підрядні роботи з ремонту торгівельного центру «БудМайдан» за адресою: м. Київ, вул. Петропавлівська, 12, повний перелік яких визначено додатком №1 до договору (роботи по теплоізоляції), згідно технічного завдання на виконання робіт наданого замовником на обєкті замовника, а замовник зобовязується надати підряднику технічне завдання на виконання робіт, площу для проведення робіт, забезпечити своєчасне фінансування робіт, прийняти виконані роботи і сплатити їх вартість. Підрядник зобовязаний виконувати всі вказівки замовника з приводу застосування типу матеріалів, складу та послідовності виконання робіт. Вартість робіт - 99814 грн. 26 коп., в тому числі податок на додану вартість - 16635,71 грн. (узгоджено і в протоколі погодження договірної ціни а.с.40). До початку виконання робіт замовник зобовязаний перерахувати на розрахунковий рахунок підрядника передоплату в розмірі 40% від загальної вартості. Остаточний розрахунок за фактично виконані роботи здійснюється замовником протягом десяти банківських днів з моменту підписання акта здачі-приймання виконаних робіт за договором. Строк виконання робіт - 14 календарних днів.

У кошторисі (додаток №1 до названого договору) обумовлено види, кількість та вартість робіт (а.с.38-39), зокрема, передбачено роботи по утепленню стін, карнизу і герметизації вікон.

З метою підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем подано до суду завірені належним чином копії наступних документів:

- акти фактично виконаних робіт за вересень 2012 року (а.с.41-43);

- податкові накладні №2 від 7 вересня 2012 року, №10 та №11 від 28 вересня 2012 року (а.с.47-49);

- виписки із банку на підтвердження оплати робіт (а.с.44-45).

У судовому засіданні було оглянуто оригінали названих вище первинних документів, податкових накладних та банківських виписок, встановлено відповідність їм залучених до матеріалів справи копій.

На засвідчення відображення операцій позивача із ТОВ «Диво-Буд» у податковій звітності, товариством «Дизайн Хаус» надано примірники податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2012 року разом із додатком №5, реєстр отриманих податкових накладних, податкову декларацію з податку на прибуток підприємства із додатком АМ до рядка 06.4.27 додатка ІВ за відповідний період, а також квитанції №1 та №2 про отримання таких документів податковим органом (а.с.110-122).

Подано і картку рахунку: 631 за 2012 рік, акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих обєктів, рух документа МНА-000001 від 30 вересня 2012 року, як доказ відображення операцій із ТОВ «Диво-Буд» у бухгалтерському обліку (а.с.46, 107-109).

Судом зясовано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дизайн Хаус» перед підписанням досліджуваного договору, з метою запобігання укладенню правочину із недобросовісним суб'єктом господарювання, учинило низку дій щодо перевірки правосуб'єктності та добросовісності ТОВ «Диво-Буд», зокрема, отримало копії виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість, ліцензії на провадження господарської діяльності у будівництві, повязаної із створенням обєктів архітектури (а.с.74, 76-79).

Також представником товариства «Дизайн Хаус» подано до суду письмові пояснення щодо господарської мети та економічної вигоди від досліджуваних операцій. Так, зазначено, що ТОВ «Дизайн Хаус» є власником будівлі площею 3525,9 кв. м. у с. Петропавлівська Борщагівка по вул. Петропавлівській, 12. Названа будівля використовується позивачем у своїй господарській діяльності для здавання її в оренду орендарям, які в свою чергу розміщують там торгові місця. Доцільність операції із ТОВ «Диво-Буд» полягала у тому, щоб позивач міг економити енергоносії (безпосередньо електроенергію), оскільки теплоізоляція стін фасаду призводить до зменшення використання електроенергії (а.с.56-57).

При цьому, позивач, на підтвердження економічного ефекту від виконання робіт із теплоізоляції, подав порівняльну таблицю щодо використаних кВт-год за 2012 - 2013 роки (тобто, до та після виконання досліджуваних підрядних робіт), а також акти прийняття - передавання електричної енергії між ТОВ «Дизайн Хаус» та ПАТ «АЕС Київобленерго» (а.с.80, 83-106). Із таких документів вбачається, що, дійсно, споживання електричної енергії після проведення теплоізоляції стін зменшилось.

Крім того, позивачем надано фотокопії, зроблені під час проведення підрядних робіт, як матеріальний вираз наданих послуг (робіт) за вказаним договором (а.с.81-82).

Також подано примірник свідоцтва про право власності на нерухоме майно (нежиле приміщення) за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Петропавлівська, 12, що підтверджує право власності ТОВ «Дизайн Хаус» на приміщення, у якому проводились підрядні роботи (а.с.123)

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

За визначенням у пункті 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, послуг місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість передбачено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За нормами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У силу положень статей 185, 187, 198, 200, 201 Податкового кодексу України право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за сукупності таких елементів: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового звязку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обовязкові реквізити).

З метою встановлення факту здійснення господарської операції судом зясовувалися, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарських операцій; установлення спеціальної податкової правосубєктності їх учасників; звязок між фактом придбання робіт та послуг, понесенням інших витрат і господарською діяльністю позивача.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення податкового кредиту з податку на додану вартість; податковий кредит вважається сформованим правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України, саме на контролюючі органи покладається обовязок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій визначено первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та підтверджують їх здійснення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні»).

Витрати для цілей визначення податкового кредиту і об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів, робіт чи послуг або в разі якщо придбані товари, роботи чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення, на підставі якого визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймається податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Наявність певної інформації, одержаної від інших підрозділів податкової служби чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не оформлена рішеннями суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише підставу для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності платнику податків його контрагентом ніякі послуги не надавались, роботи не виконувались.

Суд звертає увагу, що обовязок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення податкового законодавства є персоніфікованим. Визначення податкових зобовязань платнику податків не може ставитись у пряму залежність від виконання податкових обовязків його контрагентом. Тобто, в основу притягнення позивача до податкової відповідальності не може бути покладено висновки про результати діяльності його контрагента без фактичного встановлення порушень податкового законодавства самим платником податку.

Суд враховує і вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Судом зясовано, що позивачем вжито необхідних заходів щодо перевірки наявності податкової правосуб'єктності у свого контрагента та його спроможності виконувати зобовязання за відповідним договором.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на момент вчинення та виконання господарського договору ТОВ «Диво-Буд» було належним чином зареєстрованою юридичною особою, мало право укладати правочини, було зареєстроване платником податку на додану вартість, мало право виписувати податкові накладні, отримало ліцензію на провадження господарської діяльності у будівництві, повязаної із створенням обєктів архітектури.

Суд звертає увагу, що відповідач жодних заперечень щодо форми і змісту наданих позивачем податкових накладних та первинних документів як під час проведення перевірки, так і у ході судового розгляду справи - не висловив. Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку таких документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам Інспекція суду не надала.

Також суд наголошує, що відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості висновків у Акті перевірки позивача, хоча такі документи витребовувалися у податкового органу.

Відомості стосовно наявності судових вироків щодо посадових осіб ТОВ «Диво-Буд» - відсутні.

За таких обставин вбачається, що твердження про нереальність договору ґрунтуються на припущеннях, відповідачем не доведено відсутності операцій із виконання робіт, а доводи позивача про дійсність правочину підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, висновки Інспекції про заниження позивачем податкового зобовязання із податку на додану вартість у ході судового розгляду не підтвердились.

У той же час, суд, на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності, констатує, що факт здійснення операцій з виконання робіт, оплати їх вартості, відображення у податковому та бухгалтерському обліку, використання у господарській діяльності позивача підтверджується документально; надані товариством докази є переконливими для твердження про реальність господарських операцій товариства «Дизайн Хаус» із ТОВ «Диво-Буд» по виконанню робіт за договором підряду №43/2012 від 6 вересня 2012 року.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Суд зазначає, що у цьому випадку податковий орган не довів правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Як встановлює частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн. згідно платіжного доручення №1139 від 16 липня 2015 року, доказів понесення інших судових витрат не надано. Тому судові витрати щодо сплати судового збору у вказаній сумі підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 23 лютого 2015 року.

Стягнути із Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизайн Хаус» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 12 серпня 2015 р.