Справа № 815/245/14
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/245/14
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Бобровська О.Ю.

за участю сторін:

від позивача: Світличний О.В. (за довіреністю);

від відповідача: Прилипко О.В. (за довіреністю);

від третьої особи: Світличний О.В. (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Іллічівського районного підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Іллічівського районного підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправною відмову в реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заяви про реєстрацію місця проживання від 03.07.2013 року та зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 25 червня 2005 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області) за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заяви про реєстрацію місця проживання від 03.07.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.07.2013 року останній звернувся до начальника Іллічівського районного підрозділу ГУ ДМС в Одеській області із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , додавши до вказаної заяви паспорт, свідоцтво про приписку до призовної дільниці, два талони про зняття з реєстрації, квитанцію про сплату державного мита, договір про найм житлового приміщення від 03.07.2013 року за адресою: АДРЕСА_2 , але листом від 03.07.2013 року вих. 28 № 1463 Іллічівським міським відділом ГУДМСУ в Одеській області позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання, оскільки доданий до заяви від 03.07.2013 року договір найму житлового приміщення не зареєстровано в порядку визначеному чинним законодавством, в той же час власник житла надання згоди на реєстрацію місця проживання та документи, що підтверджують право власності на житло позивач не надавав. Відмову у здійснені реєстрації позивач оскаржив до Головного управління ДМС в Одеській області та Державної міграційної служби України, проте за результатами розгляду скарги рішення про відмову у реєстрації місця проживання не було скасовано, що змусило позивача звернутися до суду, оскільки позивачем для реєстрації подано всі передбачені статтею 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" документи, а зазначеною статтею забороняється вимагати інші документи, тому позивач просить суд зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Іллічівського районного підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 25 червня 2005 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області) за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заяви про реєстрацію місця проживання від 03.07.2013 року.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого адміністративного позову заперечував, посилаючись на те, що договір найму житла від 03.07.2013 року, який позивач додав до заяви про реєстрацію місця проживання, в порядку визначеному законодавством зареєстровано не було, а також на момент звернення позивача власником квартири згода на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не надавалась, а тому відповідач при розгляді поданих документів діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачені діючим законодавством України, у зв`язку з чим останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що 03.07.2013 року позивач звернувся до начальника Іллічівського районного підрозділу ГУ ДМС в Одеській області із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , додавши до заяви наступні документи: паспорт, свідоцтво про приписку до призовної дільниці, два талони про зняття з реєстрації, квитанцію про сплату державного мита, договір про найм житлового приміщення від 03.07.2013 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.82-84 т.1).

Листом від 03.07.2013 року вих. 28 № 1463 Іллічівським міським відділом ГУДМСУ в Одеській області позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання, оскільки доданий до заяви договір найму житлового приміщення від 03.07.2013 року не зареєстровано в порядку визначеному чинним законодавством, власник житла не надав згоди на реєстрацію місця проживання та позивачем не надано документів, що підтверджують право власності на житло (а.с. 51-52 т.1).

Не погоджуючись з такою відмовою у здійснені реєстрації, позивачем оскаржено її до Головного управління ДМС в Одеській області та Державної міграційної служби України, проте за результатами розгляду скарги позивача, рішення про відмову у реєстрації місця проживання не скасовано, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним позовом (а.с.53, 56 т.1).

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів покладена на Державну міграційну службу України.

Відповідно до пп.20 п.4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 № 405/2011 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) зазначений орган виконавчої влади здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

Відповідно до п.7 Положення Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" від 11.12.2003 №1382-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" від 11.12.2003 №1382-IV визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції;.

Згідно з ч.ч.1-2 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Згідно зі ст.11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування врегульовано Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012р. №1077, відповідно до п.2.2 якого для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, зокрема: письмову заяву про реєстрацію місця проживання; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

За змістом же п.2.5 Порядку забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Аналіз досліджених судом документів, поданих позивачем для проведення реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: паспорт, свідоцтво про приписку до призовної дільниці, два талони про зняття з реєстрації, квитанцію про сплату державного мита, договір про найм житлового приміщення від 03.07.2013р. за адресою: АДРЕСА_2 , дає підстави стверджувати, що заява від 03.07.2013 року в повному обсязі відповідає вимогам, передбаченим законодавством.

Разом із тим, спірним, у даному випадку, стало те, що, на думку спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, договір найму житлового приміщення від 03.07.2013 року не зареєстровано в порядку визначеному чинним законодавством, власник житла не надав згоди на реєстрацію місця проживання та позивачем не надано документів, що підтверджують право власності на житло, що виключає можливість проведення реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Так, згідно з ч.2 ст.158 Житлового кодексу України (далі ЖК України) договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівки на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до ч.1 ст.810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Частиною 3 статті 810 ЦК України визначено, що до цього договору застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 811 ЦК України встановлює, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

Жодних інших застережень щодо форми договору чи порядку його реєстрації цивільне законодавство не передбачає.

Законодавство також не передбачає і державної реєстрації такого виду правочинів.

Так, згідно із ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, зокрема, право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами (до яких житло не відноситься).

При цьому, у главі 59 розділу V ЦК України Найм (оренда) житла спеціальна вказівка про державну реєстрацію такого виду правочину відсутня.

Аналіз же положень ст.158 ЖК України у співвідношенні з нормами ст.ст.203,204,205,207,208,210,215,640,810,811-813 ЦК України не дає підстав для висновку про те, що передбачена ч.2 ст.158 ЖК України реєстрація договору найму є державною реєстрацією правочину в розумінні ст.210 ЦК України, з якою відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України закон пов`язує визначення моменту укладення договору, а відтак і набуття сторонами прав і обов`язків за договором найму (оренди) житла.

Крім того, спеціальним законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та інших прав на нерухоме майно є Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, прийнятий 20.01.2005р., а відтак цей Закон має пріоритет над ч.2 ст.158 ЖК України стосовно положень про реєстрацію договору найму житла.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 21.11.2011р. у справі №6-53цс11.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутність державної реєстрації договору найму житла від 03.07.2013 року не може бути підставою відмови у реєстрації місця проживання позивача, а тому така відмова Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Іллічівського районного підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заяви про реєстрацію місця проживання від 03.07.2013 року є протиправною.

Поряд з цим, судом встановлено, що посилання відповідача на відсутність згоди власника житла ( ОСОБА_2 ) на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, у зв`язку з наявною в матеріалах справи заяви ОСОБА_2 , адресованої начальнику Іллічівського МВ ГУ ДМС України в Одеській області, в якій вона просила не брати до уваги договір найму житла від 03.07.2013р., вказуючи, що останній, як і будь-які інші документи щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в належній їй квартирі, нею не підписувався, є хибними, оскільки постановою слідчого СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області від 28.11.2013р. закрито кримінальне провадження, занесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001551 від 12.09.2013р., на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку з встановленою при перевірці по факту підробки договору оренди житлового приміщення, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів).

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачами покладених на них Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" обов`язків призводить до порушення прав позивача.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що головним зобов`язанням держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне з метою відновлення порушеного права позивача зобовязати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Іллічівського районного підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 25 червня 2005 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області) за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заяви про реєстрацію місця проживання від 03.07.2013 року.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Іллічівського районного підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Іллічівського районного підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заяви про реєстрацію місця проживання від 03.07.2013 року.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Іллічівського районного підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 25 червня 2005 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області) за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заяви про реєстрацію місця проживання від 03.07.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 68,82 грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 10.08.2015 року.

Суддя П.П.Марин

.