Справа № 823/1643/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року справа № 823/1643/15

17 год. 07 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Роя О.В.,

представників позивача: ОСОБА_1 (згідно з довіреністю), ОСОБА_2 (згідно з довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_3 (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» до Звенигородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

08.07.2015 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю Катеринопільський елеватор (далі-позивач) до Звенигородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (далі ППР) від 22.06.2015 №.

Позов мотивовано тим, що податковий орган за результатами перевірки безпідставно, на думку позивача, зробив висновок про безтоварність його господарських операцій з ПП Ан Транс та не взяв до уваги наявні документи бухгалтерського обліку і податкової звітності, якими підтверджується їх реальність. Позивач вважає, що оскільки перевірка проведена на підставі постанови слідчого у кримінальному провадженні донарахування йому податкових зобовязань до судового вироку не є законним.

Відповідач проти задоволення позову заперечував на тій підставі, що оскаржуване рішення прийняте у звязку з виявленою неможливістю вчинення господарських операцій з ПП Ан Транс з урахуванням відсутності у позивача належним чином оформлених документів бухгалтерського обліку та доказів переміщення придбаного товару, які би підтверджували реальність виконання господарських операцій, що обґрунтовує наявним вироком у кримінальній справі стосовно керівника вказаного контрагента за фіктивне підприємництво.

У судових засіданнях представники сторін підтримали свої правові позиції у спорі.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази у справі у їх взаємозвязку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю Катеринопільський елеватор зареєстроване як юридична особа з 30.06.2004 ().

Суд встановив, що на підставі постанови старшого слідчого з ОВС першого ВКР СУФР ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_4 від 03.03.2015 про призначення перевірки позивача та відповідно до наказу від 05.05.2015 №265 службові особи відповідача здійснили позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства у взаємовідносинах з ПП Ан Транс за 2013 рік.

Перевіркою виявлено порушення позивачем вимог п.138.2., підп.138.8.1. і 138.8.5. п.138.8., підп.138.10.2. і 138.10.5. п.138.10., п.138.12. ст.138, підп.139.1.9. п.139.1. ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік у сумі 137289,00грн.

За результатами перевірки складено акт від 08.06.2015 №150/23-12-22-016/32580463 (далі акт перевірки), з якого вбачається, що до вказаних висновків відповідач дійшов з огляду на ознаки, що реально правочини між позивачем та вказаним підприємством не відбувалися. На підставі цього відповідач прийняв оскаржуване ППР від 22.06.2015 №, яким позивачу збільшив розмір грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 205933,50грн. (137289,00грн. основний платіж та 68644,50грн. штрафна (фінансова) санкція).

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суд керувався такими нормами.

Підп.78.1.11. п.78.1. ст.78 ПК України встановлено, що підставою для здійснення документальної позапланової перевірки є рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанова органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Згідно з п.86.8. ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Відповідно до п.86.9 ст.86 ПК України у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що за результатами перевірки платника податків, стосовно якого розслідується кримінальне правопорушення, здійсненої на підставі постанови слідчого, ППР приймається лише після відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а стосовно інших платників протягом 10 днів з моменту вручення акту перевірки.

Взявши до уваги, що стосовно посадових осіб позивача відсутні кримінальні провадження, а перевірка проведена на підставі постанови, прийнятої в межех кримінального провадження іншого підприємства (ТОВ "Інст Грейнс"), суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача, що у відповідача відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

Суд вважає оскаржуване ППР правомірним з огляду на таке.

Суд встановив, що за 2013 рік позивач задекларував витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, на загальну суму ,00грн. і до сплати податок на прибуток у розмірі 17621947,00грн.

Згідно з підп.14.1.27. п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1. ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування згідно з п.138.2. ст.138 ПК України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон України № 996-XIV) первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд врахував ст.9 Закону України №996, згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас ст.4 вказаного Закону встановлений принцип превалювання сутності над формою, тобто, операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Пунктом 9 ч.1 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З письмових доказів у справі суд встановив, що 30.09.2013 позивач (покупець) уклав з ПП Ан Транс (постачальник) договір поставки №3071/к, предметом якого є постачання сільськогосподарської продукції.

На придбання товарів за цим договором у позивача наявні видаткові накладні (далі ВН) щодо придбання соняшника некласного на загальну суму 722573,60грн, підписані від позивача (покупця) ОСОБА_5 і керівником постачальника - ОСОБА_6, а саме: від 02.10.2013 №РН-21015 на суму 108567,00 грн.; від 08.10.2013 №РН-81007 на суму 105044,00 грн.; від 10.10.2013 №РН-101010 на суму 180020,40 грн.; від 10.10.2013 №РН-101011 на суму 49406,00 грн.; від 12.10.2013 №РН-121011 на суму 63593,60грн.; від 13.10.2013 №РН-131010 на суму 108547,00 грн.; від 15.10.2013 №РН-151015 на суму 47824,00 грн.; (а.с.146-153).

Доказів повноважень ОСОБА_5 на отримання товару від позивача та підписання первинних бухгалтерьских документів суду не надано.

Суд звернув увагу, що у ВН відсутні реквізити довіреностей, на підставі яких здійснювалось відпускання та отримання товару, а отже вони не відповідають ознакам допустимості та належності доказу.

Суд встановив, що умовами вищевказаного договору передбачено поставка с/г продукції. Водночас будь-яких доказів замовлення конкретного виду та кількості товару ні під час перевірки, ні суду не надано.

Згідно з п.2.5. розділу 2 вищевказаного договору постачальник вважається таким, що виконав поставку товару після прийняття його покупцем і надання оригіналів, зокрема, рахунків-фактур. Однак, доказів виконання цієї умови позивачем на надано.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ч.1 ст.712 ЦК України встановлено істотні умови для договору поставки: вид товару та строк (строки), в який він повинен бути переданий у власність покупця. Додатково за ст.266 Господарського кодексу України - кількість і якість, комплектність, номенклатура і асортимент (сортамент), порядок поставки (навантаження та відвантаження, доставка).

Позивач не надав жодних доказів погодження сторін щодо предмету договору (кількості, якості, походження, ціни товару). Отже, сторони договору не досягли погодженої волі щодо всіх істотних умов господарських операцій, що підтверджує висновки відповідача про те, що господарські операції були зафіксовані на папері без мети реального настання зобов'язань.

Первинними бухгалтерськими документами для договорів поставки є видаткові накладні, однак вони не є належним доказом погодженої волі сторін договору щодо всіх його істотних умов.

Обовязковими реквізитами первинних документів відповідно до п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пунктами 2.15-2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні бухгалтерські документи на операції, що суперечать законодавчим актам.

Отже, бухгалтерські документи є первинними і дають право на формування витрат та право на податковий кредит лише у разі реального здійснення операцій з відповідним контрагентом. Однак ВН від вищевказаного контрагента складені з порушенням таких вимог, що не дає змогу встановити, відповідно до яких договірних умов формувалися витрати позивача, чи уповноваженою особою підписані ВН.

Оплата товару підтверджується даними виписок банку в метарілаз справи. Не зважаючи на неодноразове витребування судом позивач не надав власного реєстру витрат за 2013 рік в розрізі контрагентів і не довів, що, здійснивши витрати за операціями з ПП «Ан Транс», відповідна сума коштів не була включена ним у витрати для цілей нарахування податку на прибуток. Згідно з правовою позицією Вищого адміністративного суду України (справа К/800/30610/13 від 13 березня 2014 року) обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат первинними документами покладається на платника, позаяк саме він зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат .

Суд звернув увагу, що згідно з даними акту перевірки докази переміщення товару під час проведення перевірки не надані. Акт підписаний керівником та головним бухгалтером позивача з підтвердженням, що додаткові докази, які спростовують висновки акту перевірки, відсутні (а.с.22).

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу від 14.10.97 № 363 (далі Правила № 363), товарно-транспортна накладна (форма № 1-ТН) єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Крім того, первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. (п.11.1 Правил №363)

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику. (пункт 11.5. та 11.7 Правил №363).

Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження замовник зобов'язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил.

Докази на переміщення товару від ПП Ан Транс позивач надав суду (копії товарно-транспортних накладних (далі ТТН) на а.с.154-179. Суд звернув увагу, щоТТН датовані 30.09.2013, 01.10.2013, 06.10.2013, 09.10.2013, 11.10.2013, 14.10.2013, а вищевказані ВН на підтвердження отримання товару виписані 02.10.2013, 08.10.2013, 10.10.2013, 12.10.2013, 13.10.2013 15.10.2013. Тобто, дати перевезення товару не збігаються за часом з датами його фактичного отримання. Зважаючи на вагу придбаного товару і віддаленість місцезнаходження з контрагентом (м. Одеса), суд дійшов висновку, що відсутність належних доказів переміщення товару є додатковим доказом нереальності операцій.

У ТТН відсутні відомості про довіреність, що уповноважує особу отримувати товар, час вибуття і прибуття транспорту у пункти навантаження-відвантаження. В окремих ТТН: від 14.10.2013 (а.с.178), від 09.10.2013 (а.с.164), від 30.09.2013 (а.с.154),- не зазначено кількість поставленого товару.

Відповідно до п. 2, п. 3 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року №99 (далі Інструкція №99), сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Бланки довіреностей видаються після їх реєстрації у Журналі реєстрації довіреностей, який має бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства. Нумерація виданих протягом року довіреностей є наскрізною.

Суд встановив відсутність у позивача таких доказів.

Суд звернув увагу, що як доказ зберігання зерна позивач надав суду копії складських квитанцій на зерно (а.с.196-20). Однак, не зважаючи на зобовязання суду, позивач не надав жодних доказів прийняття товару на склад, у т.ч. перевірки його якості, кількості, а також вибуття зі складу, що є додатковим підтвердженням безтоварності операцій позивача з ПП Ан Транс.

Згідно з п.1.2. розділу 1 вищевказаного договору якість товару повинна відповідати умовам договору і документам, в яких встановлені вимоги до якості товару.

Відповідно до абз.2 п.2 Порядку видачі сертифіката якості зерна та продуктів його переробки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2009 року №848 (що діяв у перевіряємий період) (далі Порядок №848), сертифікат якості - документ, виданий територіальним органом Держсільгоспінспекції на партію зерна та продуктів його переробки, що завантажені у транспортний засіб, який засвідчує відповідність їх показників якості і безпеки вимогам державних стандартів та інших нормативних документів або експортного контракту і включає інформацію про наявність або відсутність генетично модифікованих організмів.

П.4 цього Порядку передбачено, що сертифікація зерна та продуктів його переробки включає огляд (інспектування) зерна та продуктів його переробки і видачу сертифіката якості за місцем огляду (інспектування).

Огляд (інспектування) зерна та продуктів його переробки проводиться з метою забезпечення правильності взаєморозрахунків між суб'єктами ринку зерна шляхом видачі сертифіката якості, запобігання відвантаженню зерна та продуктів його переробки, показники якості і безпеки яких не відповідають вимогам державних стандартів та інших нормативних документів або експортних контрактів (п.6 Порядку №848).

Державний інспектор сільського господарства згідно з п.7 зазначеного Порядку проводить такі роботи з огляду (інспектування) партії зерна та продуктів його переробки, що відвантажуються автомобілями: оглядає транспортний засіб та контейнери з метою визначення їх придатності для завантаження і забезпечення незмінності кількісно-якісного стану вантажу під час транспортування; проводить відбір проб з партії зерна або продуктів його переробки відповідно до вимог діючих стандартів; визначає показники якості і безпеки у відібраних пробах з партії зерна та продуктів його переробки відповідно до вимог нормативних документів; визначає наявність або відсутність генетично модифікованих організмів; проводить аналіз зерна та продуктів його переробки на відповідність їх якості і безпеки вимогам державних стандартів та інших нормативних документів або експортного контракту; з метою підтвердження якості і безпеки зерна та продуктів його переробки при виникненні спірних питань формує пробу з партії зерна для зберігання.

Суд встановив відсутність у позивача сертифікатів якості придбаного зерна.

Крім того, жодних доказів реалізації придбаного зерна або використання його у власній господарській діяльності позивач ні під час перевірки, ні суду не надав.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач не довів зміни свого майнового стану у звязку з вищевказаними правочинами.

Згідно з даними ЄДРПОУ керівником ПП Ан Транс є ОСОБА_6 Вироком Приморського районного суду м.Одеси вказана особа визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво). Ним встановлено, що ОСОБА_6 не маючи наміру займатись підприємницькою діяльністю з метою отримання грошової винагороди у січні 2013 року надала невстановленій особі згоду перереєструвати на своє імя ПП Ан Транс. Після виконання дій, направлених на перереєстрацію підприємства, ОСОБА_6 передав усі реєстраційні та засновницькі документи, а також печатку підприємства невстановленим особам.

Пунктом 83.1 ст.83 ПК України передбачено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом, податкова інформація, експертні висновки, судові рішення, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами справи суд дійшов висновку, що реально господарські відносини за вказаними документами у вказаний період між позивачем та його контрагентом з урахуванням часу, місця та необхідності затрати зазначених ресурсів не відбувалися, а їх складення було направлено на отримання податкової вигоди.

Щодо нарахування штрафних санкцій за оскаржуваними ППР, суд зазначає таке.

Згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган повторно протягом 1095 днів самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Суд зясував, що протягом 1095 днів до часу прийняття оскаржуваного ППР відповідач вже визначав позивачу податкові зобовязання. Тому, застосування штрафу у розмірі 50% при повторному визначенні протягом 1095 днів суми грошового зобовязання за порушення податкового законодавства є правомірним.

Отже під час судового розгляду справи висновки акту податкової перевірки підтверджено. Тому суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного ППР діяв у межах, відповідно та у спосіб, визначений діючим законодавством, а позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає.

У звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, на виконання ст.94 КАС України про вирішення питання стягнення судових витрат пропорційно задоволеним вимогам суд врахував, що цей позов є майновим, оскільки прямо впливає на склад майна позивача.

Ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2014 №3674-VI передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи часткову оплату позивачем судового збору при поданні позову в розмірі 411,88грн. та вищезазначені обставини, суд дійшов висновку стягнути з позивача на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3706,79грн.

Керуючись ст.ст. 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» до Звенигородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.06.2015 № відмовити повністю.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» () на користь Державного бюджету України судовий збір за подання цього позову в сумі 3706,79грн. (три тисячі сімсот шість гривень 79коп.).

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

4. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 13.08.2015