Справа № 803/1716/15
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року м. ЛуцькСправа № 803/1716/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю представника позивача Бабичука С.В.,

представника відповідача Костюка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Нововолинський ремонтно-механічний завод» до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Нововолинський ремонтно-механічний завод» (далі - позивач, ДП «Нововолинський РМЗ», підприємство) звернулося в суд з адміністративним позовом до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, Нововолинська ОДПІ, інспекція) про визнання протиправними дій, що полягають у нарахуванні штрафу в сумі 16 323,30 грн на розстрочені суми податкового боргу згідно договорів про розстрочення податкового боргу №91 та №104/803/1155/13-а; про скасування податкового повідомлення-рішення від 10 березня 2015 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 березня 2015 року Нововолинською ОДПІ була проведена камеральна перевірка з питань своєчасності, достовірності та повноти сплати податку на додану вартість за період з 27 серпня 2012 року по 27 лютого 2015 року, за результатом якої складений акт №42/00179000. Під час проведення перевірки контролюючий орган дійшов висновку про несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань у розмірі 92 399,20 грн. На підставі цього висновку, Нововолинською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2015 року № яким нарахований штраф у розмірі 20% невчасно сплаченого грошового зобов'язання, тобто 16 323,30 грн.

Підприємство вважає такі дії та рішення інспекції протиправними з тих підстав, що податковий борг ДП «Нововолинський РМЗ» був розстрочений ухвалами Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року №2а/0370/3718/11 та від 02 серпня 2013 року №803/1155/13-а. Крім того, на підставі цих ухвал між сторонами в порядку статті 100 Податкового кодексу України укладені договори про розстрочення податкового боргу, які наразі чинні та не розірвані.

Зазначає, що відповідно до п.3.9 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, який затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України №574 від 10 жовтня 2013 року, На розстрочені (відстрочені) грошові зобов'язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу).

З наведених підстав просить суд визнати протиправними дії Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, що полягають у нарахуванні штрафу в сумі 16 323,30 грн на розстрочені суми податкового боргу згідно договорів про розстрочення податкового боргу №91 та №104/803/1155/13-а; скасувати податкове повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 10 березня 2015 року №.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача, суб'єкта владних повноважень, у судовому засіданні та в письмових запереченнях від 10 липня 2015 року заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що чинне законодавство не містить винятків для застосування штрафу за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання залежно від того, як платник податку її сплатив - добровільно чи на підставі рішення суду, в тому числі і у випадку розстрочення його виконання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18 вересня 2014 року у справі №21-279а14. Просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.53-55).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року розстрочено виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2012 року в адміністративній справі № 2а/0370/3718/11 за позовом Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції до Державного підприємства "Нововолинський ремонтно-механічний завод" про стягнення податкового боргу в сумі 690 139 грн. 37 коп. на 36 календарних місяців шляхом здійснення щомісячних платежів до 25-го числа кожного місяця з вересня 2012 року до серпня 2015 року (а.с. 92). На підставі вказаної ухвали суду, статті 100 ПК України 27 серпня 2012 року відповідачем прийнято рішення № 91 і між Нововолинською ОДПІ і ДП "Нововолинський РМЗ" укладено договір № 91 про розстрочення податкового боргу. Відповідно до умов вказаного договору Нововолинська ОДПІ надала платнику податків розстрочення сплати грошових зобов'язань на загальну суму 651 476 грн. 50 коп. під проценти строком з 27 серпня 2012 року по 27 серпня 2015 року (а.с.9-12).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року розстрочено виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року в адміністративній справі № 803/1155/13-а за позовом Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції до Державного підприємства "Нововолинський ремонтно-механічний завод" про стягнення податкового боргу в сумі 757 843 грн. 99 коп. на 60 календарних місяців, шляхом щомісячної сплати коштів з серпня 2013 року по липень 2018 року (а.с. 93). На виконання вказаної ухвали суду, відповідно до статті 100 ПК України 12 серпня 2013 року відповідачем прийнято рішення про розстрочення боргу і між Нововолинською ОДПІ і ДП "Нововолинський РМЗ" укладено договір № 104/803//1155/13-а про розстрочення податкового боргу. Відповідно до умов вказаного договору Нововолинська ОДПІ надала платнику податків розстрочення сплати податкового боргу на загальну суму 757 843 грн. 99 коп. під проценти строком з 12 серпня 2013 року по 27 липня 2018 року (а.с. 25-28).

Пунктом 4.3 укладених договорів сторони погодили, що від дня наступного за днем розірвання договору, на розстрочені суми грошового зобов'язання, що залишились не сплаченими, контролюючий орган зобов'язується нараховувати пеню та штраф у розмірі, визначеному Податкового кодексу України.

Обставини щодо існування податкової заборгованості в ДП "Нововолинський РМЗ" в сумі 690 139,37 грн і в сумі 757 843,99 грн встановлено постановами Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2011 року, від 05 червня 2013 року, які набрали законної сили, в адміністративних справах № 2а/0370/3718/11, № 803/1155/13-а відповідно.

В подальшому, 10 березня 2015 року Нововолинською ОДПІ була проведена камеральна перевірка з питань своєчасності, достовірності та повноти сплати податку на додану вартість за період з 27 серпня 2012 року по 27 лютого 2015 року, за результатом якої складений акт №42/00179000. Під час проведення перевірки контролюючий орган дійшов висновку про несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань у розмірі 92 399,20 грн (а.с.5-6).

На підставі цього висновку, Нововолинською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2015 року № яким нарахований штраф у розмірі 20% невчасно сплаченого грошового зобов'язання, тобто 16 323,30 грн (а.с.6).

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню, а також діям відповідача щодо нарахування штрафу позивачу, суд зазначає наступне.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у виняткових випадках суд першої інстанції може розстрочити виконання рішення.

На підставі вказаної норми ухвалами Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року, від 02 серпня 2013 року, які набрали законної сили, було розстрочено виконання наведених судових рішень.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім того, Податковий кодекс України передбачає окремі випадки, коли відлік строків сплати здійснюється в особливому порядку.

Так, статтею 100 Податкового кодексу України передбачено розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків.

Відповідно до пункту 100.1 даної статті, розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 100.6 статті 100 Податкового кодексу України, розстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення. Договори про розстрочення (відстрочення), відповідно до підпункту 100.12.2 пункту 100.12 статті 100 Податкового кодексу України, можуть бути достроково розірвані з ініціативи контролюючого органу, зокрема, якщо платник податків порушує умови погашення розстроченого або відстроченого грошового зобов'язання чи податкового боргу.

Також наказом Міністерства доходів і зборів України № 574 від 10 жовтня 2013 року затверджено Порядок розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків (далі - Порядок № 574), який розроблений відповідно до статті 100 глави 9 розділу II ПК України.

Відповідно до пункту 1.9 цього Порядку строк дії розстрочення (відстрочення) податкового боргу починається з дати прийняття органом доходів і зборів рішення про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу) та закінчується датою, зазначеною у договорі про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу), за винятком випадків дострокового погашення такого податкового боргу.

На розстрочені (відстрочені) грошові зобов'язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) податкового боргу (пункт 3.9 Порядку № 574).

Отже, з дати прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення податкового боргу і до закінчення строку дії договорів про розстрочення податкового боргу контролюючий орган втратив право на нарахування штрафу. Оскільки розстрочення прямо передбачає перенесення строків сплати, а в договорах про розстрочення прямо визначені нові строки сплати, то штрафні санкції могли бути нараховані лише за порушення платником податків таких нових строків.

Позивачем розстрочена податкова заборгованість і проценти сплачувались у розмірах та у строки, які визначені вказаними договорами, що не заперечується сторонами.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що початком періоду нарахування відповідачем штрафу по договору про розстрочення податкового боргу № 91 від 27 серпня 2012 року є 27 серпня 2012 року, а початком періоду нарахування відповідачем штрафу по договору про розстрочення податкового боргу № 104/803/1155/13-а від 12 серпня 2013 року є 02 січня 2013 року (а.с. 5 зворот).

Тобто контролюючим органом застосовано строк для нарахування штрафу без врахування того, що строки сплати платником податків податкового боргу є перенесеними в порядку статті 100 Податкового кодексу України. Внаслідок цього загальний термін нарахування штрафу включає в себе періоди розстрочення сплати податкового боргу, отже, рішення про розстрочення (фактичне перенесення строків сплати) не взяте до уваги контролюючим органом.

Доводи відповідача про те, що пункт 129.3 статті 129 Податкового кодексу України не містить таких підстав для закінчення нарахування штрафу як розстрочення податкового боргу, судом до уваги не беруться, оскільки граничні строки сплати грошових зобов'язань (податкового боргу) було перенесено при укладенні між сторонами договорів про розстрочення податкового боргу, тобто у контролюючого органу були відсутні підстави для початку нарахування штрафу, визначені підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України.

Крім того, така позиція контролюючого органу є необґрунтованою і з тих підстав, що нарахування штрафних санкцій в період дії договору про розстрочення обмежує передбачені статтею 100 Податкового кодексу України права платника податків, - втрачається мета та зміст укладеного договору про розстрочення податкового боргу, оскільки жодних позитивних наслідків для платника податків він не чинить (наявність та розмір штрафу не змінюється).

Відповідно до пункту 4.6 Порядку № 574 лише з дня, наступного за днем розірвання договору, на розстрочені (відстрочені) суми, що залишились не сплаченими, нараховуються пеня та штраф у розмірах, передбачених Податковим кодексом України.

В ході судового розгляду встановлено, що договори про розстрочення податкового боргу № 91 від 27 серпня 2012 року, № 104/803/1155/13-а від 12 серпня 2013 року не розривалися, відтак нарахування Нововолинською ОДПІ пені на суми розстроченого ДП "Нововолинський РМЗ" податкового боргу за період дії таких договорів є протиправним.

Що стосується посилання представника відповідача на правову позицію Верховного суду України у постанові від 18 вересня 2014 року у справі №21-279а14, суд зазначає наступне.

У вказаній постанові колегія суддів Верховного суду України дійшла висновку про те, що передбачена підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2181-ІІІ) штрафна санкція може бути застосована до платника податку лише тоді, коли податкове зобов'язання є узгодженим і таким, що сплачене із затримкою на визначені цим пунктом терміни.

Закон № 2181-ІІІ не містить винятків для застосування штрафу за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання залежно від того, як платник податку її сплатив - добровільно чи на підставі рішення суду, в тому числі і у випадку розстрочення його виконання.

Відповідно до частини другої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відступлення від правової позиції Верховного суду України, яка викладена у постанові від 18 вересня 2014 року у справі №21-279а14, з наступних мотивів.

Зокрема, правовідносини, які були предметом розгляду в адміністративній справі Верховного суду України №21-279а14 виникли до набрання чинності Податковим кодексом України та врегульовані виключно Законом № 2181-ІІІ.

Крім того, у наведеній справі підставою для розстрочення був не договір між контролюючим органом та платником податків, а судове рішення.

Також Верховним судом України не була застосована, та не могла бути застосована норма пункту 3.9 Порядку № 574, яка прямо передбачає, що на розстрочені (відстрочені) грошові зобов'язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, оскільки на час виникнення правовідносин у справі №21-279а14 її не існувало.

Зважаючи на те, що з прийняттям Податкового кодексу України та затвердженням на його виконання Порядку №574 змінилося правове регулювання механізму розстрочення (відстрочення) податкового боргу, а пунктом 3.9 цього Порядку прямо передбачено звільнення платника податків від тягара сплати штрафів та пені за невчасну сплату грошового зобов'язання з дня підписання договору про розстрочення (відстрочення) боргу, тому суд дійшов висновку про необхідність відступлення від правової позиції Верховного суду України, яка викладена у постанові від 18 вересня 2014 року у справі №21-279а14.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що оскільки пунктом 3.9 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, який затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України № 574 від 10 жовтня 2013 року прямо передбачено звільнення платника податків від тягара сплати штрафів та пені за невчасну сплату грошового зобов'язання з дня підписання договору про розстрочення (відстрочення) боргу, враховуючи, що такі договори між Нововолинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області та Державним підприємством «Нововолинський ремонтно-механічний завод» були підписані та станом на день судового розгляду вони є чинними та не розірваними, тому суд дійшов висновку, що контролюючий орган неправомірно застосовував до позивача штраф за невчасну сплату грошового зобов'язання, на яке поширюється розстрочка, а тому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, з Державного бюджету України підлягає до стягнення на користь позивача 182,70 грн судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову квитанцією №0.0.409851497.1 від 16 липня 2015 року та платіжним дорученням від 27 липня 2015 року №461 (а.с.2, 47).

Керуючись статтею 94, частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Нововолинський ремонтно-механічний завод» до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, що полягають у нарахуванні Державному підприємству «Нововолинський ремонтно-механічний завод» штрафу в сумі 16 323,30 грн на розстрочені суми податкового боргу згідно договорів про розстрочення податкового боргу №91 та №104/803/1155/13-а.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 10 березня 2015 року №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Нововолинський ремонтно-механічний завод" (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Шахтарська, 53, ідентифікаційний код юридичної особи 00179000) судовий збір у розмірі 182,70 (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 13 серпня 2015 року.