Справа № 817/1987/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року 14 год. 45 хв. Справа № 817/1987/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Таргоній А.В.; представника позивача - Грабовського В.А. (довіреність від 02 червня 2015 року); представника відповідача - Міхнової Ю.О. (довіреність від 21 квітня 2015 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Спільного підприємства «Степанський агробуд» до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Спільного підприємства «Степанський агробуд» (далі іменується - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду №10 від 20.04.2015 повністю з моменту його прийняття.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Рішення №10 було прийняте 20.04.2015, тобто в той час, коли норма статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV втратила чинність у зв'язку із набранням чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI. Рішення відповідача не містить посилання на будь-яку іншу норму права. До набрання чинності Законом України №2464-VI, відповідальність за несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та порядок її застосування регулювалися статтею 106 Закону України №1058-IV, але стаття 106 цього Закону втратила чинність з 01.01.2011. А тому, з 01.01.2011 втратили чинність норми, які визначали склад правопорушення і розміри відповідальності в галузі нарахування і стягнення страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою судді від 20.07.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 06.08.2015, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову, та пояснив, що абзацами 5, 6 пункту 7 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Представник відповідача зазначив, що порушення строків сплати страхових внесків було допущено позивачем у період чинності норми статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, яка передбачала відповідальність за таке порушення. Відтак, спірне рішення є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 06.08.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Спільне підприємство «Степанський агробуд» пройшло процедуру державної реєстрації, а відтак набуло правового статусу суб'єкта господарювання в розумінні статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 №755-IV (далі іменується - Закон України №755-IV); та зареєстроване за юридичною/податковою адресою: 34560, Рівненська область, Сарненський район, селище міського типу Степань, вулиця І.Сердюка, будинок №40 (статті 1, 17, 18 Закону України №755-IV).

Начальником Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області винесено Рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у томі числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 20.04.2015 №10 (далі іменується - Рішення №10) (а.с. 5).

За результатами адміністративного оскарження Рішення №10, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення про результати розгляду скарги від 28.05.2015 №3409/1 (а.с. 39), яким скаргу позивача залишено без задоволення, а Рішення №10 - без змін.

Рішенням Пенсійного фонду України від 25.06.2015 №32340/09-10 скаргу позивача залишено без задоволення, а Рішення №10 - без змін (а.с. 41).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу Рішення №10, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Зі змісту Рішення №10 вбачається, що штрафні санкції (штраф) у розмірі 317 грн. 23 коп. та пеня у розмірі 9752 грн. 69 коп. були застосовані відносно позивача в порядку пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі іменується - Закон України №1058-IV).

Відповідно до Розрахунку фінансової санкції та пені по особовому рахунку СП «Степанський Агробуд» (а.с. 20), пеня у розмірі 317 грн. 23 коп. та штраф у розмірі 9752 грн. 69 коп. розраховані за період з 13.03.2010 по 27.02.2015; період виникнення боргу - 21.08.2006 по 20.03.2008.

Позивач зазначає, що Рішення №10 було прийняте 20.04.2015, тобто в той час, коли норма статті 106 Закону України №1058-IV втратила чинність у зв'язку із набранням чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі іменується - Закон України №2464-VI). Рішення відповідача не містить посилання на будь-яку іншу норму права. До набрання чинності Законом України №2464-VI, відповідальність за несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та порядок її застосування регулювалися статтею 106 Закону України №1058-IV, але стаття 106 цього Закону втратила чинність з 01.01.2011. А тому, з 01.01.2011 втратили чинність норми, які визначали склад правопорушення і розміри відповідальності в галузі нарахування і стягнення страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Позивач вказує, що органи пенсійного фонду можуть стягувати ті недоїмки, штрафи та пеню, які були нараховані до 01.01.2011. Механізм стягнення цих сум відповідає змісту статті 106 Закону України №1058-IV та застосовується з посиланням на пункт 7 Перехідних положень Закону України №2464-VI. Проте, органи пенсійного фонду з 01.01.2011 не вправі за порушення, вчинені до 01.01.2011, нараховувати штрафи та пені, визначені статтею 106 Закону України №1058-IV, оскільки передбачені відповідними нормами склади правопорушень та санкції втратили чинність, і їх застосування з 01.01.2011 суперечить статті 58 Конституції України. Оскільки штрафні санкції для позивача були визначені 20.04.2015, тобто не були нараховані до 1 січня 2011 року, а відповідно не існували до 1 січня 2011 року, посилання пенсійного органу на пункт 2 частини 9 статті 106 Закону України №1058-IV є протиправними.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, за наступних підстав.

Пунктом 2 частини дев'ятої статті 106 Закону України №1058-ІV в редакції, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено застосування виконавчими органами ПФУ до страховиків за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами ПФУ фінансових санкцій, а саме накладення штрафу в установленому розмірі. Із набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом України №2464-VІ наведена вище норма матеріального права із Закону України №1058-ІV була виключена.

Відповідно до положень абзацу шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2464-VІ, на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що після набрання чинності Законом України №2464-VІ за органами ПФУ збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року.

Позивач зазначає, що нарахування пені у період після 01.01.2011 по 27.02.2015 (до моменту погашення суми заборгованості) є протиправним. Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача та зазначає, що нарахування пені здійснюється пенсійним органом саме до моменту повного погашення суми заборгованості зі сплати страхових внесків.

Таким чином, відповідач має повноваження щодо застосування після 1 січня 2011 року фінансових санкцій та пені відносно позивача на підставі пункту 2 частини дев'ятої статті 106 Закону України №1058-ІV.

Правова позиція з даного питання неодноразово викладалась у рішеннях Верховного суду України, зокрема, від 31 березня 2015 року №21-77а15 та від 12 травня 2015 року №21-370а15. Зокрема, у справі №21-370а15 Верховним Судом України надавалась оцінка правомірності нарахування штрафу та пені за період після 01.01.2011 (з 11.05.2012 по 18.07.2013).

Відповідно до частини 2 статті 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За правилами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем в порядку статті 71 КАС України доведено правомірність Рішення №10.

Керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська