Справа № 820/231/14
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ К/800/38206/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Осровича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2014

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014

у справі №820/231/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веста»

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Веста» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Веста») звернулось до суду з позовом до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі по тексту - відповідач, Західна ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області) про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.07.2013 №, від 08.07.2013 №, від 21.10.2013 №, від 19.11.2013 №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2014, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014, позов задоволено у повному обсязі.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.10.2011 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 05.06.2013 №2038/20.1-07/31060248, в якому зазначено порушення вимог: п. 44.1 ст. 44, п. 137.1 ст. 137, пп. 137.2.2 п. 137.2 ст. 137, п. 152.11 ст. 152 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України); п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 ПК України.

На підставі акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 08.07.2013: № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 14382679,00 грн. (в т.ч. за основним платежем - 6392302,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7990377,00 грн.); № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем ПДВ у розмірі 18449,00 грн. (в т.ч. за основним платежем - 14759,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3690,00 грн.); № про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 381774,00 грн.

Рішенням ГУ Міндоходів у Харківській області від 11.10.2013 №2560/10/20-40-10-04-17 скаргу ТОВ «Веста» було частково задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.07.2013 № щодо визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 4576398,00 грн. в частині штрафних санкцій, та одночасно, у зв'язку з донарахуванням на підставі податкового повідомлення-рішення від 08.07.2013 № грошового зобов'язання по податку на додану вартість за серпень та вересень 2011 року, збільшено на 50% штрафні санкції на суму 3689,50 грн., через виявлену повторність порушення.

Рішенням Міністерством доходів і зборів України від 13.11.2013 №15180/6/55-55-10-01-15 залишено без змін податкові повідомлення-рішення відповідача від 08.07.2013 №, №, № з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги, а повторну скаргу залишено без задоволення.

У зв'язку з цим відповідачем було прийнято ще два податкових повідомлення-рішення: від 19.11.2013 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 9806281,00 (в т.ч. за основним платежем - 6392302,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3413979,00 грн.); від 21.10.2013 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними санкціями на суму 3689,50 грн.

За результатами подальшого оскарження ТОВ «Веста» вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку до Міністерства доходів і зборів України їх було залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У відповідності до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п. п. 138.4, 138.6-138.9, пп. пп. 138.10.2-138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, пп. пп. 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, п. 138.11, п. 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п. 138.3 цієї статті та у ст. 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона) та інші витрати загальногосподарського призначення.

Аналіз чинного податкового законодавства вказує на те, що законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судами попередніх інстанцій, що: між ТОВ «Веста» (замовник) та ТОВ «Стилбуд» (підрядник) укладено декілька договорів підряду; між ТОВ «Веста» (замовник) та МСП «Агробуд» (підрядник) укладено договір підряду на ремонтно-будівельні роботи; між ТОВ «Веста» (замовник) та ТОВ «Промтехстройінвест» (підрядник) укладено договори на виконання підрядних робіт; між ТОВ «Веста» (замовник) та ТОВ «Промтехстройінвест» (підрядник) укладено договори на виконання підрядних робіт; ТОВ «Веста» було придбано ТМЦ у ТОВ «Інстал-Електро» та ПП «Регіон-04».

На виконання договорів позивачем було надано акти виконаних робіт та відомості ресурсів, а також податкові накладні, які оформленні відповідно до законодавства.

На підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами до матеріалів справи надано довідки про вартість виконаних робіт, договірні ціни, кошторис, відомості по рахунку, банківські виписки тощо.

Судами зазначено, що придбані будівельно-монтажні роботи та ТМЦ від ТОВ «Стилбуд», МСП «Агробуд», ТОВ «Промтехстройінвест», ТОВ «Інстал-Електро» та ПП «Регіон-04» були використані для забезпечення господарської діяльності позивача, оскільки робота та товари були необхідні задля ремонту приміщень за адресою: м. Харків, вул. Котельниківська, 5, які належать позивачу на праві власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 24.10.2007 та акту приймання передачі нежитлових будівель.

Судами встановлено, що на час укладання та виконання зазначених вище договорів ТОВ «Веста» та ТОВ «Інстал-Електро», ПП «Регіон-04», МСП «Агробуд», ТОВ «Стилбуд», ТОВ «Промбудінвест» були зареєстровані як юридичні особи та є платниками податку на додану вартість.

Таким чином, позивач та зазначені контрагенти виконали свої зобов'язання за вказаними договорами, зазначені господарські операції відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача.

Письмові докази свідчать, що позивачем включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та до складу адміністративних витрат у рядку 06.1 декларації з податку на прибуток суми з придбання товарів та робіт у ТОВ «Інстал-Електро», ПП «Регіон-04», МСП «Агробуд», ТОВ «Стилбуд» та ТОВ «Промбудінвест».

Відповідачем не надано доказів, що угоди, укладені між позивачем та даними контрагентами визнані в установленому порядку недійсними.

Позивачем надані всі належні первинні документи, що підтверджують реальність та факт придбання товарів та робіт, які призначені для використання у господарській діяльності ТОВ «Веста».

Таким чином, позивачем було повністю дотримано всіх вимог ПК України з реалізації права на податковий кредит та включення до витрат сум по операціях з ТОВ «Інстал-Електро», ПП «Регіон-04», МСП «Агробуд», ТОВ «Стилбуд» та ТОВ «Промбудінвест». Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Посилання відповідача на висновки актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача суди правомірно не взяли до уваги, оскільки ПКУкраїни не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Отже, суди дійшли вірного висновку про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.07.2013 №, від 08.07.2013 №, від 21.10.2013 №.

Також судами встановлено, що на винесення податкового повідомлення-рішення від 19.11.2013 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток мало вплив визначення податковим органом в акті планової виїзної перевірки порушення ТОВ «Веста» ст. 44.1, п. 137.1, пп. 137.2.2 п. 132.2 ст. 132, п. 152.11 ст. 152 ПК України за рахунок неправомірного відображення підприємством в податковому обліку без підтверджуючих документів уточнення показників, а саме: зменшення доходів, що призвело до заниження відображених показників у ряд. 02 «Дохід від операційної діяльності» за 4 квартал 2011 року згідно уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток від 10.05.2013 № на суму 10404164,00 грн.

Письмові докази свідчать, що позивачем подано до відповідача звітну податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за ІІ-ІІІ квартали 2011 року від 09.11.2011 № та звітну декларацію з податку на прибуток підприємства за ІІ-ІV квартали 2011 року від 09.02.2012 №. Як вбачається із цих декларацій, за підсумками ІІІ кварталу 2011 року позивачем задекларовано суму доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування (рядок 01 декларації) у розмірі 23114224,00 грн. Той самий показник за 2011 рік позивачем задекларовано у сумі 41475228,00 грн.

Пунктом 2 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, з дати набрання чинності розділом III ПК України платники податку на прибуток підприємств складають наростаючим підсумком та подають декларацію з податку на прибуток за такі звітні податкові періоди: другий квартал, другий і третій квартали та другий - четвертий квартали 2011 року.

За даними звітної декларації позивача за ІІ-ІV квартали 2011 року, сума задекларованого доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування за IV-й квартал 2011 року, становить 18361004,00 грн., що також підтверджується бухгалтерською довідкою ТОВ «Веста» №1 від 31.05.2013, скріпленою печаткою позивача, за підписом головного бухгалтера.

За наслідками самостійно виявлених помилок у звітній декларації з податку на прибуток підприємства за ІІ-ІV квартали 2011 року, ТОВ «Веста» було подано уточнюючу податкову декларацію за ІІ-ІV квартали 2011 року № від 10.05.2013, відповідно до якої уточнений показник рядку 01 за IV-й квартал становить 11992998,00 грн.

Судами встановлено, що зменшення задекларованого доходу відбулось за рахунок усунення програмної помилки та вирахування вартості повернутого товару, який раніше був переданий на реалізацію за договором комісії.

Так, між ТОВ «Веста» (комітент) та ТОВ «Скаді РК» (комісіонер) укладено договір комісії, відповідно до п. 1.1 договору комісіонер зобов'язується за дорученням комітента вчинити від свого імені одну або декілька угод щодо продажу друкованої продукції на умовах, викладених в договорі. Факт передачі друкованої продукції від ТОВ «Веста» до ТОВ «Скаді РК» не заперечується сторонами, порушень законодавства податковим органом з цього приводу не встановлено.

На підтвердження повернення товару ТОВ «Скаді РК», який не був реалізований у перевіряємому періоді, позивачем надані копії накладних на повернення товару.

Для подальшого продажу поверненої ТОВ «Скаді РК» друкованої продукції між ТОВ «Веста» (постачальник) та ТОВ «Кронекс-Україна» (покупець) укладено договір поставки. Згідно п. 1.1 договору постачальник передає у власність покупця макулатуру та іншу продукцію в кількості, асортименті та за ціною відповідно накладній.

На виконання договору ТОВ «Веста» виписано податкові, видаткові та товарно-транспортні накладні.

Відповідачем в акті перевірки зазначено про те, що перевіркою за IV квартал 2011 року встановлено, що доходи ТОВ «Веста» становлять 22397813,00 грн. за рахунок не підтвердження операції по поверненню товару, що призвело до заниження доходів у IV кварталі 2011 року на суму 10404164,00 грн., у зв'язку з чим порушено п. 137.1 ст. 137 ПК України, натомість позивачем надані вичерпні докази повернення товару, переданому за договором комісії, у зв'язку з відсутністю факту реалізації.

Відповідно до положень п. 137.1 ст. 137 ПК України, дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Пунктом 137.5 цієї статті передбачено, що у разі продажу товарів за договором комісії (агентським договором) платником податку - комітентом датою отримання доходу від такого продажу вважається дата продажу товарів, що належать комітенту, яка зазначена у звіті комісіонера (агента).

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження правової позиції, викладеної в акті перевірки щодо отримання ТОВ «Веста» доходу від продажу товарів ТОВ «Скаді РК», переданих за договором комісії, а відтак висновки податкового органу про завищення позивачем суми доходу у розмірі 10404164,00 грн .є безпідставними.

Також судами встановлено, що на донарахування позивачу податку на прибуток за податковим повідомленням-рішенням від 19.11.2013 № мало вплив встановлення податковим органом в акті планової виїзної перевірки порушення ТОВ «Веста» ст. 44.1, п. 137.1, пп. 137.2.2 п. 137.2 ст. 137, п. 152.11 ст. 152 ПК України за рахунок неправомірного застосування пільги з податку на прибуток та заниження задекларованих показників у ряд. 03 декларації «Інші доходи» на загальну суму 16828579,00 грн., в т.ч. за 4 квартал 2011 року у сумі 5504332,00 грн., та за 2012 рік у сумі 11324247,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач у перевіряємому періоді здійснював поліграфічну діяльність з виготовлення книжкової продукції. Згідно даних податкових декларацій позивача з податку на прибуток, суми доходу, звільненого від оподаткування, становлять за 4 квартал 2011 року у сумі 5504332,00 грн., та за 2012 рік у сумі 11324247,00 грн.

В акті перевірки зазначено, що ТОВ «Веста» спрямовувало ці кошти не за цільовим призначенням, в результаті чого порушило п. 21 пр. 4 р. ХХ «Перехідні положення» та п. 152.11 ст. 152 ПК України.

Судами вірно зазначено, що вказані висновки відповідача є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 18 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до 1 січня 2015 року, звільняється від оподаткування прибуток видавництв, видавничих організацій, підприємств поліграфії, отриманий ними від діяльності з виготовлення на території України книжкової продукції, крім продукції еротичного характеру.

Відповідно до пункту 21 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, суми вивільнених коштів (суми податку, які внаслідок застосування пунктів 15 - 19 цього підрозділу не сплачуються до бюджету та залишаються в розпорядженні платника податку) спрямовуються таким платником на створення чи переоснащення матеріально-технічної бази, збільшення обсягу виробництва (надання послуг), запровадження новітніх технологій та/або повернення кредитів (у тому числі отриманих до дня набрання чинності ПКУ), використаних на зазначені цілі, та сплату процентів за ними. Зазначені напрями використання коштів мають бути пов'язані з діяльністю платника податку, прибуток (дохід) від якої звільняється від оподаткування.

Отже, у вищенаведеній нормі міститься поняття вивільнених коштів, якими вважаються суми податку, що не були сплачені внаслідок застосування пільги відповідно до пунктів 15 - 19 підрозділу розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Тобто, розрахунок коштів, що підлягають цільовому використанню, повинен здійснюватися за алгоритмом: сума вивільнених коштів = сума доходу, звільненого від оподаткування х розмір ставки податку.

Згідно з пунктом 3 Порядку використання коштів, вивільнених від оподаткування у зв'язку з наданням відповідно до пунктів 15, 17 - 19 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пільг з податку на прибуток підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2011 N299, вивільнені кошти з метою ведення обліку і оподаткування відображаються в бухгалтерському обліку в установленому порядку на окремому субрахунку рахунку «Цільове фінансування і цільові надходження».

З метою ведення обліку та узагальнення інформації про наявність та рух коштів фінансування заходів цільового призначення використовується окремий субрахунок рахунка 48 «Цільове фінансування і цільові надходження» Плану рахунків бухгалтерського обліку та Інструкції про його застосування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 N291 (із змінами та доповненнями).

Позивачем до матеріалів справи надано журнал-ордер і відомість по рахунку 48 «Цільове фінансування і цільові надходження» за 01.10.2011-31.12.2012, в якій відображено рух вивільнених коштів та їх спрямування позивачем на сплату за придбання паперу, картону та поліграфічних послуг у третіх осіб. Також на підтвердження цільового використання вивільнених коштів позивачем надано до справи бухгалтерську довідку №2 від 15.01.2014, з якої також вбачається, що за рахунок коштів, вивільнених у зв'язку з отриманням податкової пільги, позивачем придбано поліграфічні послуги, папір та картон.

Таким чином, придбання позивачем за рахунок коштів, вивільнених у зв'язку з отриманням податкової пільги, поліграфічних послуг, паперу та картону, є складовою частиною виробничого процесу та не порушує принцип цільового використання вивільнених коштів згідно з пунктами 18, 21 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій, що доводи відповідача щодо нецільового використання позивачем коштів за 4 квартал 2011 року у сумі 5504332,00 грн. та за 2012 рік у сумі 11324247,00 грн., ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм податкового законодавства та суперечать вимогам ПК України, оскільки зазначені суми є доходом, звільненим від оподаткування, а не сумою вивільнених коштів в розумінні пункту 21 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, та не підлягають обов'язковому спрямуванню за цільовим призначенням.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 19.11.2013 № прийнято відповідачем необґрунтовано, тому підлягає скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров