Справа № 804/13042/14
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Пелих А.А.
представника позивача: ОСОБА_2,
представників відповідача: Курушкіної А.М., Польянова Є.О.,
третьої особи-2: Полторацького О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
до Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: директор Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації Демчик Олександр Ігорович, перший заступник директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації Полторацький Олексій Володимирович
про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: директор Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації Демчик Олександр Ігорович, перший заступник директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації Полторацький Олексій Володимирович, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації; визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 24.07.2014р. №444-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1»; поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації з дати його незаконного звільнення, а також стягнути з Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за весь час затримки здійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 по день фактичного розрахунку, а саме: по 26.08.2014р., а також компенсацію моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення законних прав та інтересів позивача у розмірі 3000,00грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що підставою прийняття оскаржуваного наказу Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 24.07.2014р. №444-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1» стало видання відповідачем наказів від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 «Про внесення змін до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік та зміни в організації праці працівників» та від 31.03.2014р. №192/0/212-14 «Про введення в дію нової структури та переліку змін №1 до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік», які, на думку позивача, прийняті з порушенням порядку їх узгодження з профспілковим комітетом, що суперечить колективному договору та свідчить про незаконність цих наказів. Так, наказом від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 було ліквідовано посаду заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, яку займав позивач, та утворено посаду перший заступник директора цього Департаменту. Однак, зі змісту цих наказів вбачається, що у даному випадку фактично відбулася лише зміна назви посади заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, а не її скорочення, тим більше, що функціональні обов'язки, покладені як на заступника директора Департаменту, так і на першого заступника директора Департаменту, та кваліфікаційні вимоги, що висуваються до цих посад, є однаковими. За таких обставин, звільнення працівника, що займав посаду, назва якої змінилася, чинним законодавством не передбачено. Крім того, позивачу, в порушення приписів ч.3 ст.49-2, ч.2 ст.40 КЗпП України, при попереджені про звільнення не було запропоновано всіх вакантних посад, а лише одну з них, яку директор Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації Демчик Олександр Ігорович вважав за доцільне запропонувати на власний розсуд. До того ж при зверненні Демчика О.І. з поданням про надання попередньої згоди на звільнення ОСОБА_1 до профспілкового комітету, останнім 02.04.2014р. прийнято рішення про відмову у наданні такої згоди. Проте, Демчик О.І., не змінюючи підстав подання, повторно звернувся з ним до профспілкового комітету і останній після другого розгляду цього подання надав згоду на звільнення позивача. Водночас, чинним законодавством не передбачено перегляд профспілковим комітетом питання про надання згоди на звільнення працівника. Отже, при звільненні ОСОБА_1 відповідачем також порушено ст.43 КЗпП України. Не було враховано відповідачем при звільнені позивача і те, що ОСОБА_1 має переважне право на залишення на роботі, що є порушенням норм ст.42 КЗпП України. У зв'язку із незаконним звільненням позивач згідно ст.235 КЗпП України має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того позивач зазначав, що у день його звільнення відповідачем в порушення приписів ст.ст.47,116 КЗпП України не було здійснено належного розрахунку з ОСОБА_1, хоча цього дня останній працював і був на робочому місці. Повний розрахунок з позивачем проведено лише 26.08.2014р., в той час, як звільнення відбулося ще 24.07.2014р. Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також позивач відповідно до ст.237-1 КЗпП України має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 незаконним звільненням, що виявилася у тяжкому психологічному стресі, який негативно позначився на здоров'ї позивача, у необхідності змінювати його нормальні життєві зв'язки, у хвилюванні через втрату стабільного заробітку, підриві авторитету серед співробітників Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, приниженні його честі і гідності.
Позивач та його представники у судовому засіданні підтримали адміністративний позов та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просили повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що звільнення позивача відбулося на законних підставах та з дотриманням всіх вимог ч.2 ст.40, ст.43, ч.3 ст.49-2 КЗпП України. При цьому накази Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 «Про внесення змін до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік та зміни в організації праці працівників» та від 31.03.2014р. №192/0/212-14 «Про введення в дію нової структури та переліку змін №1 до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік», які стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу від 24.07.2014р. №444-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1», постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015р. у справі №804/5238/14 визнані правомірними та законними, що, в свою чергу свідчить про дотримання відповідачем умов колективного договору при їх виданні, а також підтверджує обґрунтованість звільнення позивача. Відповідач також зазначав, що позивача належним чином було попереджено про звільнення та запропоновано йому нову вакантну посаду у новій структурі відповідно до його кваліфікаційно-професійного рівня, а саме: посаду заступника начальника управління дошкільної, позашкільної та загальної середньої освіти, від зайняття якої останній відмовився. Також ОСОБА_1 відмовився від підписання та отримання попередження про звільнення, як першого, так і другого, про що складено відповідні акти. Посада першого заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації позивачу не пропонувалася у зв'язку із невідповідністю кваліфікаційного рівня ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам до цієї посади. Крім того відповідач вказував на помилковість тверджень позивача відносно того, що посада заступник директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації та посада перший заступник директора цього Департаменту - це одна і та ж посада, так як напрямок діяльності зазначених посад різний, що підтверджується посадовими обов'язками та функціональними обов'язками зазначених посад. Щодо дотримання при звільненні позивача вимог ч.1 ст.43 КЗпП України відповідач зазначав, що дійсно директор Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації 29.04.2014р. повторно звернувся з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 до профспілкового комітету у зв'язку із тим, що на першому засіданні профспілкового комітету, на якому було прийнято рішення про ненадання такої згоди, із семи членів профспілки шість не висловили взагалі свого рішення і рішення було прийнято за голосом лише однієї особи, а, отже, не може вважатися об'єктивним. При цьому за результатами повторного розгляду подання та з'ясування додаткових обставин профспілковим комітетом надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 Водночас чинне законодавство не містить норм, які б забороняли роботодавцю звертатися до профспілкового органу з одного і того ж питання повторно, а профспілковому органу розглядати такі повторні подання. Також відповідач зазначав, що розрахунок з позивачем було проведено своєчасно та в повному обсязі. Кошти, які позивач отримував у серпні 2014 року - це кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, виплачені за листками непрацездатності ОСОБА_1 після їх надходження з вказаного Фонду, а також кошти кредиторської заборгованості за 2013 рік по відрядженню позивача, яка виникла у грудні 2013 року у зв'язку із обмеженням платежів органами Державної казначейської служби України. Факт перебування ОСОБА_1 у стресовому стані ставиться під сумнів, оскільки останній з моменту звільнення направив до відповідача більше 70 інформаційних запитів з різних питань та направив до суду 15 позовних заяв та інших звернень. Отже, відповідач вважає твердження позивача такими, що не відповідають дійсності, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Представники відповідача у судовому засіданні також заперечували проти задоволення позовної заяви, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на неї.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача також заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з тих самих підстав, що і відповідач.
Заслухавши пояснення позивача, його представників, представників відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24.01.2005р. працював в Департаменті освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації (до серпня 2005 року Управління освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації, після перейменоване в Головне управління освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації, яке 02.01.2013р. перейменоване на Департамент освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації) на посадах заступника начальника відділу вищої школи та науки Управління освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації, заступника начальника управління - начальника відділу науки та вищої освіти, управління науки, вищої та професійно-технічної освіти, заступника начальника Головного управління освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації, заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації - начальника управління науки, вищої освіти та професійно-технічної освіти та з 25.01.2013р. на посаді заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації (т.1 а.с.43-46, т.2 а.с.214).
Судом також встановлено, що наказом директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації Демчика О.І. від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 «Про внесення змін до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік та зміни в організації праці працівників», виданим відповідно до ст.64 Господарського кодексу України, Кодексу законів про працю України та Положення про Департамент освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації, затвердженого розпряженням голови облдержадміністрації від 28.12.2012р. № Р-982/0/3-12, у зв'язку із затвердженням 12.03.2014р. нової Структури Департаменту освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації та зміни в організації праці деяких працівників Департаменту було ліквідовано посади: заступника директора департаменту освіти і науки облдержадміністрації (1 один.), заступника начальника фінансово-економічного відділу управління фінансового, організаційно-документального та кадрового забезпечення (1 один.), і головного спеціаліста фандрайзингу та управління проектами департаменту освіти і науки облдержадміністрації (1 один.), а відповідно до пункту 2 цього ж наказу було утворено в структурі департаменту посади: першого заступника директора департаменту освіти і науки облдержадміністрації (1 один.), заступника начальника управління дошкільної, позашкільної та загальної середньої освіти (1 один.), головного спеціаліста фандрайзингу та управління проектами сектору позашкільної освіти та виховної роботи (1 один.), і головного спеціаліста фінансово-економічного відділу управління фінансового, організаційно-документального та кадрового забезпечення (1 один.) (пункт 1 наказу) (т.1 а.с.11).
Крім того, пунктом 4 наказу від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 централізованій бухгалтерії Департаменту було доручено розробити Перелік змін до штатного розпису Департаменту на 2014 рік, і подати його на затвердження в установленому порядку, а відділу кадрового та організаційно-документального забезпечення пунктом 5 наказу було доручено: у термін визначений законодавством України письмово повідомити працівників, посади яких ліквідовані, про зміни в організації праці, запропонувавши їм переведення на інші посади, внаслідок затвердження нової структури та змін в штатному розписі Департаменту на 2014 рік (пункт 5.1 наказу); у разі не отримання згоди працівника на переведення його на іншу посаду у зв'язку із змінами в організації праці звільнити за п.1 ст.40 КЗпП України (п.5.2 наказу); видати накази про переведення (звільнення) працівників та внести відповідні записи до трудових книжок (п.5.3 наказу).
Одночасно, пунктом 6 цього наказу було визначено, що протягом строку попередження працівників продовжує діяти штатний розпис Департаменту, затверджений на 2014рік.
На виконання наказу від 13.03.2014р. №128/0/212-14 та відповідно до Положення про Департамент освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації, затвердженого розпорядженням Голови облдержадміністрації від 28.12.2012 р. № Р-982/0/3-12, затвердженої 12.03.2014р. структури Департаменту та затвердженого 25.03.2014р. Переліку змін №1 до штатного розпису департаменту освіти і науки на 2014 рік - директором Департаменту Демчиком О.І. було видано наказ по Департаменту освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації №192/0/212-14 від 31 березня 2014 року «Про введення в дію нової структури та Переліку змін до штатного розпису департаменту освіти і науки облдержадміністрації на 2014 рік», згідно якого нова структура та перелік посад вводиться в дію з 01 квітня 2014 року, у зв'язку із чим відділу кадрової роботи та організаційно-документального забезпечення управління фінансового, організаційно-документального та кадрового забезпечення було доручено здійснити необхідні заходи відповідно до чинного законодавства (п.2 наказу), а головному бухгалтеру централізованої бухгалтерії було доручено здійснювати нарахування заробітної плати відповідно до Переліку змін №1 до штатного розпису департаменту освіти і науки облдержадміністрації на 2014 рік та фактично відпрацьованого часу працівників Департаменту (т.1 а.с.12).
Наказом директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 24.07.2014р. №444-к/тр у зв'язку із змінами в організації праці працівників цього Департаменту, які полягають у скорочені штату працівників, зокрема, ліквідації посади заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, відповідно до наказу Департаменту від 13.03.2014р. №128/0/212-14 «Про внесення змін до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік та зміни в організації праці працівників», а також у зв'язку із відмовою від переведення на іншу роботу ОСОБА_1 - заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації звільнено з займаної посади з 24.07.2014р. у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.10).
Оскільки, як вбачається з наведеного, підставою для звільнення позивача, зокрема, слугували накази відповідача від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 та від 31.03.2014р. №192/0/212-14, ОСОБА_1 оскаржив ці накази у судовому порядку.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2014р. у справі №804/5238/14 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації Демчика Олександра Ігоровича про визнання протиправним та скасування наказів позовні вимоги були задоволені, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.03.2014 року № 128/0/2212-14 «Про внесення змін до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік та зміни в організації праці працівників»; визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 31.03.2014 року №192/0/212-14 «Про введення в дію нової структури та переліку змін №1 до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік» в частині, що стосується виведення зі штатного розпису посади заступника директора департаменту, яку займає ОСОБА_1, та введення до штатного розпису посади першого заступника директора департаменту.
Однак, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2014р. у справі №804/5238/14 було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (т.1 а.с.109-113).
Судове рішення у справі №804/5238/14 відповідно до приписів ч.5 ст.254 КАС України є таким, що набрало законної сили 09.04.2015р.
При цьому відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015р. у справі №804/5238/14 встановлено, що виданням оскаржуваних у цій справі наказів від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 та від 31.03.2014р. №192/0/212-14 не було порушено права позивача, оскільки зазначеними наказами не вирішувались питання щодо його звільнення, а видача зазначених наказів не залежить від бажання та спроможності позивача займати вищу посаду ніж він займав до введення в дію нової Структури Департаменту, при цьому право на свій розсуд визначати чисельність і штат працівників, вносити зміни в штатний розпис, належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, яким у даному випадку і є відповідач у справі та ОДА. Внесення змін до штатного розпису та в організації праці працівників проводиться шляхом видання спеціального локального нормативного акту (наказу), що саме і відбулося у спірних правовідносинах. Оскаржувані позивачем у цій справі накази були оформлені з дотриманням усіх вимог до організаційно-розпорядчої документації відповідно до Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Держспоживстандарту України №55 від 07 квітня 2003 року. При цьому розроблення змін до штатного розпису Департаменту здійснювалося на основі затвердженої структури підприємства, чисельності працівників, положення про оплату праці та з урахуванням вимог нормативно-правових актів, зокрема Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, Національного класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», випусків ДКХП, КЗпП України, ч.3 ст.64 Господарського кодексу України, Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002р. №228 (із змінами та доповненнями), та відповідно до положень інших постанов і розпоряджень Кабінету Міністрів України: від 12.03.2005р. №179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій», від 13.05.2013р. №361 «Про затвердження методики визначення граничної чисельності працівників місцевої державної адміністрації», від 01.03.2014р. №65 «Про економію бюджетних коштів та недопущення втрат бюджету», від 01.03.2014р. №156-р «Про заходи щодо збалансування місцевих бюджетів у 2014 році в процесі їх виконання». Порушень наведених законодавчих та інших нормативних актів судом першої та апеляційної інстанції під час вирішення спору у цій справі не встановлено, і позивачем та його представниками доказів таких порушень суду не надано.
Також означеним судовим рішенням встановлено, що при прийнятті оспорюваних наказів не було допущено порушення вимог Колективного договору, зокрема підпункту 12 пункту 2.1 розділу 2 цього договору, та ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки, вказана норма Колективного договору зобов'язує директора Департаменту лише «узгодити з відповідними профспілковими органами» рішення про зміни в організації виробництва і праці, реорганізації і перепрофілювання закладів, що призводять до скорочення чисельності або штату працівників, але в даних спірних правовідносинах фактично не відбулося ні змін в організації виробництва і праці, реорганізації і перепрофілювання закладів, ні скорочення чисельності або штату працівників Департаменту в прямому розумінні зазначених дій, а питання зміни структури та штатного розпису Департаменту не тільки узгоджувалося з профспілковим органом, а й розроблялося самим Головою профспілкового органу Департаменту Лимаренко О.В. з вересня 2013 року, що підтверджується протоколом оперативної наради та листами директора департаменту освіти і науки облдержадміністрації Демчика О.І. від 10 червня 2013 року і голови профспілкового комітету Лимаренко О.В. від 10 червня 2013 року. Крім того, рішення про внесення змін до штатного розпису департаменту освіти та науки облдержадміністрації на 2014 рік та зміни в організації праці працівників і про введення в дію нової структури та переліку змін № 1 до штатного розпису департаменту освіти та науки облдержадміністрації на 2014 рік - були прийняті 13.03.2014р. та відповідно 31.03.2014р., а позивач наказом №444-к/тр від 24.07.2014р. був звільнений із займаної посади у зв'язку із скороченням штату лише 24.07.2014р., тобто, після спливу майже чотирьох місяців після прийняття оскаржуваних у цій справі наказів (рішень в розумінні пп.12 пункту 2.1 розділу 2 Колективного договору).
Виходячи з вищевикладеного, накази Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 «Про внесення змін до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік та зміни в організації праці працівників» та від 31.03.2014р. №192/0/212-14 «Про введення в дію нової структури та переліку змін №1 до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік» в частині, яка стосується виведення зі штатного розпису посади заступника директора Департаменту, яку займав ОСОБА_1, та введення до штатного розпису посади першого заступника директора Департаменту є такими, що оформлені та прийняті відповідно до приписів чинного законодавства, а тому доводи позивача про їх протиправність є безпідставними.
Разом з тим, вирішуючи спір відносно незаконності звільнення позивача з інших, ніж незгода з наказами відповідача від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 та від 31.03.2014р. №192/0/212-14, підстав, що зазначені у позовні заяві, суд зважає на наступне.
Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
За наявності цих обставин розірвання трудового договору проводиться з обов'язковим додержанням передбаченого статтею 49-2 зазначеного Кодексу порядку вивільнення працівників, відповідно до якого вони попереджаються про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Одночасно роботодавець пропонує працівникові роботу на тому ж підприємстві, в тій самій установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності роботи - іншу. При вивільненні працівника враховується його переважне право й перевага перед іншими у залишенні на роботі.
При цьому, як встановлено правилами частини другої цієї статті, звільнення із зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Водночас слід мати на увазі, що в разі перетворення одного структурного підрозділу особи публічного права в інший або його перепрофілювання звільнення зі служби може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, а звільнення у зв'язку з ліквідацією можливе у разі, коли ліквідується юридична особа, а не її структурний підрозділ. Саме собою перетворення, без скорочення штату, не може бути підставою для звільнення з публічної служби.
Так, згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з відповідними змінами та доповненнями) розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.
Як зазначалося вище, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015р. у справі №804/5238/14 встановлено, що в даних спірних правовідносинах фактично не відбулося ні змін в організації виробництва і праці, реорганізації і перепрофілювання закладів, ні скорочення чисельності або штату працівників Департаменту в прямому розумінні зазначених дій.
Крім того, з наказу Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 «Про внесення змін до штатного розпису Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на 2014 рік та зміни в організації праці працівників» також вбачається, що цим наказом було ліквідовано в структурі Департаменту чотири посади (чотири штатні одиниці) і утворено стільки ж посад та штатних одиниць. Отже, кількість скорочених посад відповідає кількості запроваджених.
До того ж фактично не змінилась і загальна кількість штатних працівників Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, яка як до прийняття відповідачем наказів від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 та від 31.03.2014р. №192/0/212-14, так і після їх прийняття складає 46 штатних посад (т.1 а.с.28-29).
Зважаючи на те, що в Департаменті освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації налічується 46 штатних посад, то згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» від 12.03.2005р. №179, якою передбачено, що у разі коли чисельність працівників департаменту становить понад 40 одиниць, директор департаменту може мати не більше трьох заступників, у тому числі одного заступника, який не очолює відділ (управління), у Департаменті освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації заступників директора могло бути не більше трьох, один з яких не повинен очолювати відділ (управління).
Судом встановлено, що посада заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, який не очолює відділ (управління), була передбачена як минулим штатним розписом, затвердженим 30.01.2014р., і мала назву «заступник директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації» (посада, яку обіймав позивач до звільнення), так і новим штатним розписом, передбаченим наказами відповідача від 13.03.2014р. №128/0/2212-14 та від 31.03.2014р. №192/0/212-14, з назвою «перший заступник директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації», що також підтверджується структурами цього Департаменту, затвердженими в.о. голови Дніпропетровської облдержадміністрації А.Ф. Крупським 20.09.2013р. та наказом Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 14.04.2014р. №220/0/212-14 (т.1 а.с.28-29,150, т.2 а.с.215).
При цьому з посадової інструкції заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, затвердженої директором цього Департаменту 25.01.2013р., та посадової інструкції першого заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, затвердженої директором цього Департаменту 13.03.2014р., вбачається, що відбулася зміна деяких обов'язків за цими посадами (т.2 а.с.104-106,107-110).
Зважаючи на наведене, а також враховуючи висновок Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №804/5238/14 відносно того, що в даних спірних правовідносинах фактично не відбулося ні змін в організації виробництва і праці, реорганізації і перепрофілювання закладів, ні скорочення чисельності або штату працівників Департаменту в прямому розумінні зазначених дій, суд приходить до висновку, що дійсно у даному випадку мало місце саме перейменування посади заступника директора Департаменту зі зміною обов'язків, а не ліквідація цієї посади.
Крім того, слід зазначити, що посилаючись при звільненні позивача на п.1 ст.40 КЗпП України, відповідач за правилами частини першої статті 42 цього мав перевірити чи наявне у ОСОБА_1 переважне право на залишення на роботі, яке надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, при цьому переваги в залишенні на роботі надаються особам, наведеним у частині другій статті 42 КЗпП України, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.
Так, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1)сімейним - у разі наявності двох і більше утриманців; 2)особам, у сім'ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком; 3)працівникам із тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4)працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах без відриву від виробництва; 5)учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6)авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7)працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8)особам із числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9)працівникам із числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.
Однак, відповідачем в порушення норм ст.42 КЗпП України при звільнені позивача не було враховано те, що ОСОБА_1 має переважне право на залишення на роботі, оскільки має високу продуктивність праці, публікує свої статті у друкованих засобах масової інформації, в тому числі в Дніпропетровській обласній педагогічній газеті «Джерело», засновником якої є відповідач, бере участь у науково-практичних конференціях, в тому числі міжнародних, має тривалий безперервний стаж роботи в Департаменті освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації (понад дев'ять років), за рекомендацією Головного управління освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації навчається у магістратурі Дніпропетровського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України без відриву від роботи у Департаменті освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, а також є автором винаходу, на який отримано патент (т.1 а.с.68-71, 95-104, т.2 а.с.225).
Щодо дотримання відповідачем приписів 49-2 КЗпП України при звільненні позивача судом встановлено та сторонами визнається, що дійсно ОСОБА_1 14.03.2014р. було попереджено про звільнення та запропоновано йому вакантну посаду заступника начальника управління дошкільної, позашкільної та загальної середньої освіти Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, однак, останній відмовився від підписання попередження, про що складено відповідний акт (т.1 а.с.27, т.2 а.с.99).
17 березня 2014 року позивачу вдруге було надано попередження, від підписання якого ОСОБА_1 також відмовився, про що теж складено акт (т.2 а.с.100).
Відносно пропонування позивачеві інших вакантних посад судом встановлено, що вже під час розширеного засідання профспілкового комітету з розгляду подання директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 31.03.2014р. позивачеві крім раніше запропонованої вакантної посади заступника начальника управління дошкільної, позашкільної та загальної середньої освіти Департаменту також було запропоновано іншу вакантну посаду - головного спеціаліста фандрайзингу та управління проектами сектору позашкільної освіти та виховної роботи, на що позивач також згоди не надав (т.2 а.с.53-56).
Разом з тим, з інформації щодо переліку вакантних посад державних службовців станом на 01.03.2014р., на 01.04.2014р., на 01.05.2014р., на 01.06.2014р., на 27.06.2014р. та на 28.07.2014р., наданої відповідачем, вбачається, що у вказаний період окрім запропонованих позивачеві вакантних посад були наявні і інші вакансії, які ОСОБА_1 міг обіймати за рівнем своєї кваліфікації та освіти (т.1 а.с.229-249).
Однак, ці посади ОСОБА_1 запропоновані не були, що визнається відповідачем.
При цьому представник позивача суду пояснив, що інші вакансії не пропонувалися позивачеві, оскільки директор Департаменту вважав, що вони нижче від тієї, яку ОСОБА_1 обіймав до звільнення.
Також слід зазначити, що з вищевказаної інформації щодо переліку вакантних посад державних службовців вбачається, що запропоновані ОСОБА_1 посади очікувалися до скорочення.
За наведених обставин, позивач був позбавлений законодавчо закріпленого права самостійно прийняти чи відмовитись від всіх запропонованих вакантних посад, що свідчить про порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_1, оскільки інші вакантні посади, окрім запропонованих позивачу, були наявні, однак, не були запропоновані останньому і від них ОСОБА_1 не відмовлявся.
Як зазначалося вище, Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу.
При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичній особі.
Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України, оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, і роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Наведена позиція висловлена в рішеннях Верховного Суду України, зокрема, в ухвалі від 04.08.2010р. у справі №6-8884св10 та у постанові від 01.04.2015р. (т.2 а.с.63-68).
При цьому суд враховує, що згідно ч.1 ст.244-2 КАС України встановлено обов'язковість рішень Верховного Суду України та визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Щодо дотримання відповідачем приписів ч.1 ст.43 КЗпП України при звільненні позивача судом встановлено наступне.
Так, 20.03.2014р. директор Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до профспілкового комітету цього Департаменту із поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 (т.2 а.с.226-228).
Як вбачається з протоколу №8 розширеного засідання профспілкового комітету Департаменту від 02.04.2014р., на якому розглядалося вищеозначене подання, за результатами голосування, враховуючи порушення вимог, зазначених у розділі ІІ п.2.1 підпункту 12 Колективного договору між директором та профспілковим комітетом Департаменту на 2014-2017 роки та у зв'язку із не запропонуванням ОСОБА_1 всіх вакантних посад в Департаменті згода на розірвання з позивачем трудового договору відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України профспілковим комітетом надана не була (т.1 а.с.40).
Проте, 29.04.2014р. директор Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації повторно звернувся до профспілкового комітету із поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1, не змінюючи при цьому жодних обставин (т.1 а.с.158-161).
За результатами розгляду повторного подання директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації профспілковим комітетом Департаменту надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1, про що поінформовано відповідача згідно повідомлення від 12.05.2014р. за вих.№1941/0/211-14 (т.1 а.с.162-164).
Водночас слід зазначити, що порушення трудових прав позивача в частині не пропонування йому роботодавцем всіх наявних вакантних посад при вивільненні, на яке було вказано профспілковим комітетом за результатами первинного розгляду подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1, фактично усунуто не було, про що свідчить вищенаведені встановлені судом обставини.
З огляду на означене, суд приходить до висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та протиправність наказу відповідача, згідно якого таке звільнення було здійснено, у зв'язку із чим такий наказ підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на займаній посаді з дати його незаконного звільнення, а саме з 24 липня 2014 року, отже позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.
Так, відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
В даному випадку такої вини позивача судом не встановлено, оскільки тривалий час розгляду справи був зумовлений зупиненням у ній провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі №804/5238/14 відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.156 КАС України.
При цьому п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з відповідними змінами та доповненнями) встановлено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).
Крім того, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь позивача 3000,00грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням.
Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Судом встановлено факт незаконного звільнення позивача.
При цьому, як зазначав ОСОБА_1, спричинена йому моральна шкода через його незаконне звільнення виявилася у тяжкому психологічному стресі, який негативно позначився на здоров'ї позивача, у необхідності змінювати його нормальні життєві зв'язки, у хвилюванні через втрату стабільного заробітку, підриві авторитету серед співробітників Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, приниженні його честі і гідності.
З огляду на наведене, позовні вимоги в частині відшкодування завданої моральної шкоди підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки здійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 по день фактичного розрахунку, а саме: по 26.08.2014р., з огляду на наступне.
Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Отже, за змістом ст.235 КЗпП України вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню саме в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або здійснене неправильне формулювання причин звільнення або якщо звільнення визнано таким, що не відповідає чинному законодавству, проте, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі.
Зважаючи на те, що позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати, судові витрати не стягуються.
Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Таким чином, постанову суду у цій частині слід допустити до негайного виконання.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: директор Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації Демчик Олександр Ігорович, перший заступник директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації Полторацький Олексій Володимирович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 24.07.2014р. №444-к/тр щодо звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації.
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації з дати його незаконного звільнення, а саме з 24 липня 2014 року.
Стягнути з Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 3000,00грн. (три тисячі гривень) в рахунок компенсації моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Повний текст постанови виготовлено 12 серпня 2015 року.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова