Справа № 219/10111/2013-а
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.

при секретарі судового засідання Бурикиній Я.Д.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача - Гриня Д.В.(на підставі довіреності № 04/04 від 08.01.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання протиправною бездіяльністю щодо не нарахування та невиплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за червень-листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно, зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги в сумі 5052 грн.,

ВСТАНОВИВ:

03.12.2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання протиправною бездіяльністю щодо не нарахування та невиплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за червень-листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно, зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги в сумі 5052 грн., стягнути з відповідача судовий збір в сумі 68,82 грн. В обгрунтування позову посилається на Закон України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (надала Закон України № 2240-ІІІ), яким передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом та просить задовольнити позов.

Відповідач надав заперечення на позов (вх. № 28216), у яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3х років була призначена відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751. Також відповідач вказує, що позивач отримує допомогу у розмірі 130 грн. щомісячно відповідно до її заяви з 03.11.2011 року по 19.08.2014 року, тобто у розмірі передбаченому діючим законодавством. Позивачу було роз'яснено, що відповідно до законодавства вона може звернутися до управління в подальшому для оформлення допомоги по догляду за дитиною в підвищеному розмірі, але вона не зверталась та не надавала документи, визначені ч.3 п.22 Постанови № 1751. З посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 та вважаючи, що управління не фінансується, не є розпорядником коштів і не має можливості призначати допомогу по догляду за дитиною до 3 х років у розмірі прожиткового мінімуму, просить відмовити в позові.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, а також заявила клопотання про долучення до матеріалів справи копії документів: свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та свідоцтва про шлюб.

Представник відповідача Гринь Д.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову на підставах, викладених у запереченнях.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_3, народжену ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_2 (арк.с.10).

Позивач у зв`язку з народженням дитини перебуває на обліку в Управлінні та ій відповідно до Закону України від 21.11.1992 року № 2811 «Про державну допомогу сім'ям з дітьми", їй призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. щомісячно. З 01.06.2013 року по 30.11.2013 року нараховано 780 грн., та щодо отримання цієї суми спору немає (довідка від 28.11.2013 року № 2193).

Позивач є застрахованою особою у системі загальнообов'язкового державного страхування, про що свідчить свідоцтво видане 16.12.2003 року НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_4, яка відповідно до Свідоцтва про шлюб має прізвище ОСОБА_3 (арк. с.26).

Відповідачем призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми», розмір якої визначено відповідно до Порядку призначення і виплати допомоги державної допомоги сім»ям з дітьми», затвердженому постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 року.

Суд вважає, що дії відповідача з призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років у розмірі 130 грн. щомісячно є неправомірними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлений Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми". Тобто, Закон України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" є спеціальним законом, що регулює правовідносини, пов'язані з призначення та виплатою державної допомоги на неповнолітніх дітей.

Статтею 5 цього Закону визначено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника). Таким чином, відповідачем у справі - є орган владних повноважень - Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради, на якого чинним законодавством покладений обов'язок щодо нарахування та виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення нею трирічного віку. В свою чергу, правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності питання встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не розглядається, оскільки не належить до його повноважень.

Статтею 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" встановлено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, з аналізу цієї норми не вбачається, що Кабінету Міністрів України делеговані функції щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням або похованням" (Закон № 2240).

Статтею 1 Закон України "Про загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з

тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням або похованням" визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, догляду за малолітньою дитиною, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із народженням дитини, смертю застрахованої особи або членів її сім ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі по тексту - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом № 2811-XII, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-XII та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-XII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40 - 44.

Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40 - 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-XII.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 року № 835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі по тексту - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-III призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-XII (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI не приймався. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися.

В подальшому, ані Законом України «Про Державний бюджет на 2012 рік», ані Законом України «Про Державний бюджет на 2013 рік», ані іншими законами не встановлювався інший розмір допомоги, ніж в Законах № 2811-ХІІ та № 2240-ІІІ.

Таким чином, оскільки спір виник щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до 3х. років з червня 2013 року по листопад 2013 року особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон № 2240-III), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, своїми діями Відповідач порушив права позивача на гарантовану державою матеріальну підтримку материнства та належний соціальний захист, який гарантується державним соціальним забезпеченням, що має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2012 року в справі №21-410а12. Відповідно до ст.244-2 КАС України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що своїми діями відповідач, призначивши ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до 3х років у розмірі 130 грн. щомісячно, що менше ніж встановлений ст.43 Закону № 2240, порушив права позивача на гарантовану державою матеріальну підтримку материнства та належний соціальний захист, який гарантується державним соціальним забезпеченням, що має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, а тому його дії слід визнати протиправними.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за червень (з 3 по 30) - листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за червень (з 3 по 30) - листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно.

Суд вважає за необхідне застосувати приписи статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України та вийти за межі позовних вимог в частині заявленого позову зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити доплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період червень - листопад 2013 року в сумі 5052 грн., постановивши замість «зобов'язати виплатити» - «стягнути» та викласти: «Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області (м. Артемівськ, вул. Горбатова,57, 84500) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) недоотриману щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 03.06.2013 року по 30 листопада 2013 року в сумі 4995,87 грн.» з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, який набув чинності з 1 січня 2013 року, зі змінами та доповненнями до нього, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» від 19.09.2013 року № 583-VII виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Держава Україна несе обов'язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2013 року становить 972 гривні. Позивачем розраховано суму стягнення за 6 місяців: за період з 01.06.2013 по 30.11.2013 року. З врахуванням сплаченої відповідачем позивачу за цей період суми в розмірі 780 грн., сума до сплати визначається наступним чином: 972 грн. х 6 міс. - 780 грн. = 5052 грн. Разом з тим, оскільки позивачем заяву до суду подано 03.12.2013 року, в частині стягнення допомоги за період з 01.06 по 02.06.2013 року позов залишено без розгляду, то за червень 2013 року належить нарахувати доплату допомоги в сумі 785,87 грн., всього за період з 03.06.2013 року по 30.11.2013 року - 4995,87 грн.

За нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду виключно про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган. Таким чином, за нормами вказаного Закону у разі формулювання в резолютивній частині рішення «виплатити» замість «стягнути» може ускладнити виконання судового рішення. Виконання постанови суду можливе лише, якщо зобов'язання виконати певні дії - нарахувати доплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 06.06.2013 року по 30.11.2013 року в сумі 4911,67 грн. мають на меті її стягнення, оскільки сама сума не є спірною між сторонами, що і буде гарантуванням дотримання і захисту права ОСОБА_5 від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України - суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, беручи до уваги все вищевикладене, всебічно і повно проаналізувавши норми законодавства, діючі на час виникнення спірних правовідносин, а також з'ясувавши всі фактичні обставини, що були предметом розгляду у даній справі, об'єктивно оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази, які мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, в їх сукупності, - суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за червень - листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за червень - листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_1 недоотриману щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 03.06.2013 року по 30 листопада 2013 року в сумі 4995,87 грн., що по своїй суті, є практичним способом та ефективним механізмом захисту прав позивача, який відповідатиме принципу верховенства права.

Згідно статті 94 КАС України судові витрати в сумі 68,82 грн. покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 94,161-162, 163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання протиправною бездіяльністю щодо не нарахування та невиплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за червень-листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно, зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги в сумі 5052 грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за червень - листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно;

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за червень - листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області (м. Артемівськ, вул. Горбатова,57, 84500) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) недоотриману щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 03.06.2013 року по 30 листопада 2013 року в сумі 4995,87 грн.», а також судовий збір в сумі 68,82 грн.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л.П.Шевченко