Справа № 826/13013/13-а
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 серпня 2015 року № 826/13013/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомУправління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва
до Публічного акціонерного товариства трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього
простягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва (далі по тексту - УПФУ в Оболонському районі м. Києва, Управління) з позовом до Публічного акціонерного товариства трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього (далі по тексту - ПАТ трест «Київміськбуд-1») про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, штрафних санкцій та пені на загальну суму 783 511,06 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 грудня 2013 року в адміністративній справі № 826/13013/13-а позов Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року у сумі 260 981, 32 грн. та фінансових санкцій і пені за рішенням № 0011 від 06 січня 2011 року на суму 522 529,74 грн., всього на загальну суму 783 511 (сімсот вісімдесят три тисячі п'ятсот одинадцять) гривень 06 коп.

У подальшому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього було задоволено; постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 2 грудня 2013 року скасовано; у задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва до Публічного акціонерного товариства трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього про стягнення заборгованості відмовлено.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.01.2015 року вищевказані судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи позивач і відповідач, які були присутні у судових засіданнях, посилались на ті ж правові позиції, що і при розгляді справи вперше.

Так, правова позиція позивача ґрунтується на тому, що товариством у визначені законодавством терміни не було перераховано суму страхових внесків за період жовтень - листопад 2010 року на загальну суму 2660 981,32 грн. та штрафних санкцій і пені, визначених у рішенні УПФУ в Оболонському районі м. Києва №0011 від 06.01.2011 року.

Представник відповідача посилається у своїх письмових запереченнях про наявність переплати по страхових внесках, вважає за необхідне враховувати факти, викладені в рішенні Господарського суду м. Києва у справі № 34/12, яке набрало законної сили, що підтверджують факт сплати відповідачем страхових внесків відповідно до законодавства у визначений законодавством строк.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, керуючись ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Так, судами були встановлені наступні обставини справи.

Публічне акціонерне товариство трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього 06.07.2006 року зареєстроване Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією (код за ).

На момент виникнення спірних правовідносин, вони були врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, в преамбулі якого було вказано, що цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та розробленою відповідно до Закону №1058-IV Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19 грудня 2003 року.

Відповідно до абз.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Абзацом 1 статті 14 Закону №1058-IV встановлено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

В силу наведених положень Закону №1058-IV, відповідач є платником вказаних внесків.

Частина 2 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у п.п.1, 2, 5-7, 9, 10, 12 та 15 статті 11 цього Закону здійснюються страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до п.11.11 Інструкції №21-1, платники страхових внесків щомісяця складають у двох примірниках розрахунок сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у якому зазначають самостійно обчислені суми страхових внесків за формою згідно з додатком 23 цієї інструкції.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відокремленим підрозділом ПАТ трест «Київміськбуд-1» було подано до Управління розрахунок сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року, в яких товариством самостійно визначено суму страхових внесків, що підлягає сплаті.

У зв'язку із несвоєчасною сплатою (несвоєчасне перерахування) страхових внесків, відповідно до п.2 ч.9 ст.106 Закону №1058 УПФУ в Оболонському районі м. Києва на підставі даних карток особового рахунку платника, винесло рішення №0011 від 06.01.2011 про застосування до платника фінансових санкцій та нарахування пені у розмірі 522 529,74 грн. Згідно розрахунку фінансової санкції і пені відповідачем несвоєчасно перерахована сума страхових внесків в період з серпня 2009 року по жовтень 2010 року.

У зв'язку з наявною заборгованістю за вказаний період та у відповідності з вимогами п.5 Інструкції №21-1 УПФУ в Оболонському районі м. Києва було надіслано до відповідача вимогу про сплату боргу №Ю-339у від 02.01.2013.

Таким чином, згідно розрахунку суми боргу структурного підрозділу ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього до УПФУ в Оболонському районі м. Києва та даних карток особового рахунку страхувальника відповідач має заборгованість (недоїмку) зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року і зі сплати фінансових санкцій і пені за рішенням №0011 від 06.01.2011 року на загальну суму 783 511,06 грн.

Пунктом 7 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Так, в матеріалах справи містяться копії банківських виписок про сплату страхових внесків відповідачем, починаючи з липня 2009 року.

Згідно акту Управління №696 від 17.09.2009, складеного за результатами позапланової перевірки відокремленого підрозділу БМУ-4 ВАТ трест «Київміськбуд-1» імені М.П Загороднього (ВП БМУ), згідно якого станом на 20.08.2009 року рахувалась заборгованість у розмірі 337 791,18 грн., яка була повністю погашена платіжним дорученням № 334 від 04 вересня 2009 року на суму 339 800,00 гривень, проте відповідачем це платіжне доручення не враховано.

Також ж це вбачається з карток особового рахунку страхувальника, складених з 01.01.2009 року, згідно яких позивачем не врахована оплата страхових внесків за липень 2009 року, здійснена відповідачем платіжними дорученнями №334 від 04.09.2009 року на суму 339 800,00 грн. та №338 від 04.09.2009 року на суму 20 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення Господарського суду м. Києва у справі №34/12 було встановлено, що ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього подало для сплати платіжні доручення на суми внесків до Пенсійного фонду через ВАТ АБ «Іпобанк» 04.09.09 р., проте зазначені суми до державного бюджету не надійшли, тому правомірним буде посилання на п.16.5.2 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», якою встановлено, що днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Аналогічна позиція міститься і в Постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2010 року по справі №2а-9895/10/2670, якою було визнано нечинною аналогічну вимогу управління пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва від 01.06.2010 року №Ю164.

Підпунктом 16.5.1. пункту 16.5 статті 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який діяв на момент спірних правовідносин, порушення строків зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених законодавством, з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

У відповідності до статті 129.6. Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Крім того, згідно підпункту 16.3.1. пункту 16.3. Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», нарахування пені платнику податків закінчується у день прийняття банком, обслуговуючим платника податків, платіжного доручення на сплату суми податкового боргу. У разі часткової сплати суми податкового боргу нарахування пені зупиняється на таку сплачену частку.

Крім того, як визначено пп. 22.4, 22.7 ст. 22 Закону України від 05.04.2001 №2346 «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (зі змінами), - при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. У разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення. При цьому в силу п.8.1 цього Закону, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Як зазначалось вище, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.01.2015 року справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, а також зазначено, що при новому розгляді справи, суду необхідно належним чином з'ясувати обставини справи, дослідити і проаналізувати зібрані у справі докази з метою перевірки правильності нарахування штрафу і пені за рішенням УПФ від 06.01.2011 року № 0011 та виплати страхових внесків за жовтень-листопад 2010 року.

При цьому необхідно зазначити, що суд, у зв'язку з неможливістю самостійного детального вирахування сум сплати/зарахування страхових внесків із розрахунків наданих позивачем, в судових засіданнях зобов'язував уповноваженого представника Управління надати більш детальну інформацію щодо не лише наявної заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року, а й і зарахуванням відповідних сум позивачем за оскаржуваний період. Проте, такого розрахунку позивачем суду надано не було.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі - також «Рекомендація R (80)2»), під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. ( Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.)

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законодавством, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

На підставі вищевикладеного, підстав для самостійного вирахування суми зарахованої/ не зарахованої заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування суд не вбачає і це є виключним правом суб'єкта владних повноважень, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур