Справа № 803/1730/15
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. ЛуцькСправа № 803/1730/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Смокович В.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі - позивачі, ОСОБА_1) звернулася в суд з адміністративним позовом до Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій відповідача по зняттю з реєстрацію із житлового приміщення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловій квартирі АДРЕСА_1; про зобов'язання відповідача відновити реєстрацію ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловій квартирі АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 липня 2015 року під час проведення виконавчою службовою виселення ОСОБА_1 та її дітей з квартири АДРЕСА_1, її стало відомо про факт зняття Луцьким міським відділом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області з реєстрації місця проживання позивачів.

Вважають такі дії протиправними з тих підстав, що для проведення зняття місця реєстрації малолітніх дітей потрібен дозвіл органу опіки та піклування, а також законних представників.

З наведених підстав просять суд визнати неправомірними дії відповідача по зняттю з реєстрації із житлового приміщення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловій квартирі АДРЕСА_1; про зобов'язання відповідача відновити реєстрацію ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловій квартирі АДРЕСА_1.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, але у клопотанні від 13 серпня 2015 року просить суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак в поданих до суду письмових запереченнях пояснив, що зняття з реєстрації ОСОБА_1 та її малолітніх дітей було здійснено на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2014 року про виселення позивачів зі спірної квартири. Оскільки вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2014 року та набрало законної сили, 11 березня 2015 року за заявою законного власника майна - ОСОБА_5, міграційною службою проведено зняття з місця реєстрації позивачів на підставі статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання". З наведених підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служби у справах дітей Луцької міської ради, у судове засідання не з'явилась, але у заяві від 13 серпня 2015 року просить суд розглядати справу за її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, однак в заяві від 06 серпня 2015 року просить суд розглядати справу за її відсутності. Стосовно вирішення спору покладається на розсуд суду (а.с.69).

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2014 року у справі №161/2362/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2014 року, виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 (а.с.61-67).

Доказів скасування вищенаведених судових рішень представник позивача суду не надав, а тому слід вважати, що вони набрали законної сили.

В подальшому, 11 березня 2015 року новий власник спірної квартири - ОСОБА_5 звернулася до Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області з заявою про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.60).

Відповідачем оформлено зняття з реєстрації позивачів у 11 березня 2015 року про що свідчать відповідні талони (а.с.68).

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 30 червня 2015 року №21-1438а15, яка в силу вимог статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України має враховуватися всіма судами України.

У розглядуваному випадку зняття з реєстрації ОСОБА_1 та її малолітніх дітей було проведено на підставі судового рішення за позовом власника нерухомого майна (ОСОБА_5) про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення позивачів.

Тобто, вказане судове рішення у розумінні статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" позбавляє права користування спірною квартирою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому могло бути достатньою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку Луцьким міським відділом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області.

Посилання представника позивача на порушення майнових прав малолітніх дітей, захист яких здійснюється у відповідності до Закону України «Про охорону дитинства» суд не приймає до уваги, оскільки зазначений нормативно-правовий акт не містить будь-яких норм які зобов'язують при знятті з реєстрації місця проживання малолітніх дітей за судовим рішенням отримувати погодження органу опіки та піклування, або будь-яких інших осіб.

Суд зауважує, що судові рішення, які набрали законної сили в розумінні статті 124 Конституції України, є обов'язковими до виконання на всій території України. Це означає, що судове рішення про виселення позивачів зі спірної квартири, є обов'язковим до виконання безвідносно до позиції інших органів державної влади (місцевого самоврядування), або будь-яких інших осіб, в тому числі законних представників дітей.

Згода органу опіки та піклування вимагається лише при укладанні договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмові від належних дитині майнових прав, здійсненні поділу, обміну, відчуження житла, при зобов'язанні від імені дитини порукою, а також при виданні письмових зобов'язань (частина третя статті 17 Закону України «Про охорону дитинства»).

Питання укладення договорів між ОСОБА_1 та банківською установою, отримання згоди органу опіки та піклування на це, а також обставин відчуження права власності на спірну квартиру підлягає дослідженню під час вирішення приватно-правового спору між позивачами, банківською установою та новим власником.

Натомість, предметом розгляду у даній справі є публічно-правовий спір, який виник між ОСОБА_1, її малолітніми дітьми з однієї сторони, та Луцьким МВ УДМС України у Волинській області з іншої сторони. При вирішення цього спору оцінка надається лише діям службових осіб суб'єкта владних повноважень при проведенні зняття з реєстрації місця проживання позивачів.

До компетенції адміністративного суду не входить вирішення майнових спорів. Майновий спір між ОСОБА_5 та позивачами стосовно права користування спірною квартирою вже вирішений у цивільній справі №161/2362/14-ц, в якій судами надано оцінку доводам ОСОБА_1 про порушення майнових прав її малолітніх дітей та вирішено виселити їх зі спірної квартири. Рішення у цій справі набрали законної сили, а тому адміністративний суд не вправі переоцінювати викладені в них висновки (а.с.61-67).

Оскільки зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проведено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, враховуючи, що чинним законодавством жодного додаткового погодження з боку органів опіки та піклування, або законних представників малолітніх дітей на дії міграційної служби стосовно виконання судового рішення не вимагається, тому суд дійшов висновку, що дії Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області по зняттю з реєстрації позивачів у квартирі за адресою АДРЕСА_1 є правомірними та обґрунтованими, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись частиною шостою статті 128, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій відповідача по зняттю з реєстрацію із житлового приміщення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловій квартирі АДРЕСА_1; про зобов'язання відповідача відновити реєстрацію ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловій квартирі АДРЕСА_1 - відмовити повністю

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович