Справа № П/811/1825/15
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/1825/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року справа № П/811/1825/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мовекс К"

до Кіровоградської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

В С Т А Н О В И В:

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями й мотивує позовні вимоги тим, що вказане рішення порушує права позивача, суперечать діючому законодавству, прийняте на основі необґрунтованих висновків перевіряючого податкового органу.

Позивач вважає, що висновки Акта перевірки є необґрунтованими і незаконними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу, не підтверджені належними документами. Як наслідок, штрафні (фінансові) санкції застосовані згідно спірного податкового повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідачем подано письмові заперечення на позов, вимоги не визнаються в повному обсязі та зазначається, що прийняття оскаржуваних рішень обумовлено порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

За таких обставин, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення винесено правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 року подальший розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ТОВ "Мовекс К" зареєстроване в якості юридичної особи 21.09.2010 року, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ. Види діяльності за КВЕД: роздрібна торгівля пальним (т.1,а.с.66-67).

Досліджуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

Посадовою особою Кіровоградської ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності декларування ТОВ "Мовекс К" (код – 37297848) від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року, результати якої оформлено актом №97/11-23-15-04/37297848 від 23.02.2015р. (т.1,а.с.9-19).

В акті перевірки податковим органом зафіксовано порушення: п.198.6 ст.198, п.185.1 ст.185, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.193.1 ст.193, п.200.1 п.200, п.201.1 п.201.6 Податкового кодексу України, з урахуванням ч.1 ст.203, ст.215, п.1 ст.216, ст.228 Цивільного кодексу України ТОВ "Мовекс" в результаті чого завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту податку на додану вартість (ряд.19) податкової декларації за грудень 2014 року в розмірі 436734,37 грн.

При цьому, відповідач, в обґрунтування виявленого порушення, посилається на висновки та акти податкових інспекцій інших регіонів України та їх думку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 204 Цивільного кодексу України, угода є правомірною, коли її недійсність прямо не встановлена законом або коли вона не визнана судом недійсною (презумпція правомірності).

Також, згідно ч.1ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивною є угода, укладена без наміру створення правових наслідків, які нею обумовлені. Обов'язковою ознакою фіктивності угоди являється відсутність у сторін угоди наміру створить правові наслідки, передбачені цією угодою. У випадку виконання своїх зобов'язань по договору хоча би однією з сторін, фіктивність угоди не може вважатись встановленою. Отже, коли платник податків отримав товари/пocлуги чи видав аванс, тобто виконав свою частину зобов'язання по угоді, то вона вже не може вважатись фіктивною, незалежно від наступних дій контрагента.

Таким чином, оцінка діяльності позивача по угодам, укладеним між ним та контрагентами – ТОВ "Донмас", ПАТ "Дніпронафтопродукт" та ТОВ "Біотрейд", та визнання угод нікчемними/фіктивними, а також вираження сумніву щодо можливості фактичного виконання цієї угоди, підтвердженої первинними документами, що передбачені діючим законодавством, находиться поза повноважень ДФС та свідчить про порушення контролюючими органами статей 6 та 19 Конституцій України.

Крім того, згідно з пунктом 44.1. статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно діючого законодавства, а саме п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

- придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

- придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, )і тому числі при їх ввезені на митну територію України;

- отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

- ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення суми податку до податкового кредиту згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, вважається дата тої події, яка відбулася раніше;

- дата списання грошових коштів з банківського рахунку платника податку на сплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно з підпунктом 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 розділу І Податкового кодексу України касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділу V Податкового кодексу України - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов'язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг)

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вищі рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, зарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 20' цього Кодексу. У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Тобто висновки в Акті перевірки, які стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України, оскільки право на віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, як сплачених, так і нарахованих, виникає за правилами першої події; або фактичної сплати коштів (в т.ч. податку на додану вартість) продавцю в оплату придбаних товарів (робіт, послуг), або отримання податкової накладної, в якій зазначені суми податку на додану вартість, що засвідчує факти придбання платником податків товару (робіт, послуг).

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки дотримання постачальниками товар вимог податкового законодавства та перевірки господарських відносин постачальника по договору постачання.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.6.2011, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового та бухгалтерського обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань, визнання недійсними/фіктивними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку.

Фінансові санкції до платників податків можуть бути застосовані лише у випадках не підтвердження податковими накладними витрат по сплаті податку на додану вартість у зв'язку з придбанням (виготовленням) матеріальних і нематеріальних активів (послуг), якщо такі активи не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника.

Враховуючи, що фіктивність угод регулюється нормами цивільного права, а не нормами ПКУ, визнання угоди фіктивною не є законно встановленою підставою для позбавлення ТОВ "Мовекс К" права на податковий кредит, так як господарство підтвердило своє право на податковий кредит належними і допустимими накладними, розрахунковими, платіжними та іншими документами, складеними відповідно до вимог чинного податкового законодавства.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд встановив, що висновок відповідача, наведений ним в акті перевірки, ґрунтується на встановлених відповідачем фактах, які в цілому свідчать про безтоварність господарських операцій, що здійснювались між позивачем та ТОВ "Донмас", ПАТ "Дніпронафтопродукт" та ТОВ "Біотрейд", на підставі яких був сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

Матеріалами справи встановлено, що між ТОВ "Мовекс К" (покупець за договором) та ТОВ "Донмас" (постачальник за договором) укладено договір поставки нафтопродуктів №ДГ-0372 від 26.12.2014 року. Предметом укладеного договору є постачання нафтопродуктів (т.1,а.с.26-28).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором, ТОВ "Донмас" в період, який перевірявся, поставило позивачеві паливо дизельне підвищеної якості (євро) марки F виду ІІ та бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С.

За наслідками виконання умов укладеного договору, ТОВ "Донмас" виписало позивачеві податкову накладну №155 від 31.12.2014 року на загальну суму 2602741,50 грн., в тому числі ПДВ – 433790,25 грн. (т.1,а.с.30).

Оплату вартості придбаного товару позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується копіями платіжних доручень (т.1,а.с.145).

При цьому, податкова накладна, якою оформлювався факт прийняття підприємством нафтопродуктів, містить всі обов'язкові реквізити, що передбачені для оформлення первинних документів: назву товару, його вартісне вираження, одиницю виміру, місце та дату складання, підписи уповноважених осіб.

На дату складання податкових накладних ТОВ "Донмас" було зареєстроване як юридична особа у встановленому порядку та як платник податку на додану вартість, на підставі свідоцтва.

Так, на підтвердження реальності транспортування товару позивачем надано до суду належно оформлені товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (т.1, а.с.38-43).

Крім того, судом враховано наступне.

З метою зберігання та подальшого транспортування придбаних нафтопродуктів, між позивачем (поклажодавець) та ПАТ "Дніпронафтопродукт" (зберігач) укладено договір зберігання №4485 від 22.12.2014 року. Предметом укладеного договору є приймання зберігання нафтопродуктів та інших цінностей зберігачем, які передаються поклажодавцем та повернення їх поклажодавцеві у схоронності за першою його вимогою (т.1,а.с.43-44).

Оплату вартості за надані послуги зберігання нафтопродуктів позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується копіями платіжних доручень (т.1,а.с.151-168).

Також, з метою транспортування придбаних у ТОВ "Донмас" нафтопродуктів, між позивачем та ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" укладено договір №134 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.12.2014 року. Предметом укладеного договору є перевезення вантажу (нафтопродукти, вода для калібрування резервуарів АЗС) до пункту призначення (т.1,а.с.49-50).

Надання послуг перевезення нафтопродуктів підтверджується долученими до справи копіями товарно-транспортних накладних (т.1,а.с.38-43).

Оплату за надані послуги транспортування нафтопродуктів позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується копіями платіжних доручень (т.1,а.с.146-150).

Щодо взаємовідносин з ТОВ "Біотрейд" судом встановлено наступне.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що у товариства у власності є автозаправні станції (АЗС).

21.12.2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ "Біотрейд" укладено договір поставки №8/1. Предметом укладеного договору є постачання мінеральної води, води питної, безалкогольних напоїв, соків і нектарів, виробництва ПрАТ "Ерлан" і ПАТ "Орлан" (т.1,а.с.51-52).

Фактичне виконання умов договору підтверджується долученими до справи копіями первинних документів, а саме: копіями видаткових накладних (т.1,а.с.53-59) та податкових накладних (т.1,а.с.60-65).

Оплату вартості за придбані товари позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується копіями платіжних доручень (т.2,а.с.16-26).

Судом також враховано наступні обставини.

01.12.2014 року між ТОВ "Мовекс К" (орендар) та ТОВ "Оптіма-Юг" (орендодавець) укладено договір оренди нерухомого майна №24. Предметом укладеного договору є передача в строкове платне користування стаціонарних автозаправних станцій для надання комплексу наступних послуг: роздрібної торгівлі нафтопродуктами; здійснення торгівлі іншими промисловими та продуктовими товарами, а також надання інших послуг, дозволених на об'єктів, що орендується, діючим законодавством України (т.1,а.с.84-94).

Відповідно до копій декларацій відповідності матеріально-технічної бази суб'єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки, долучених до матеріалів справи встановлено, що АЗС, що належать ТОВ "Мовекс К" відповідають вимогам пожежної безпеки (т.1,а.с.111-122).

Крім того, відповідно до дозволу №016.15.35, виданого позивачеві ТУ Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Кіровоградській області, ТОВ "Мовекс К" дозволено виконувати роботи в діючих електроустановках, напругою понад 1000 В ( до 10 кВТ включно); газонебезпечні роботи та роботи у вибухонебезпечних зонах; роботи в колодязях, замкнутому просторі (ємностях); зберігання ємностей із зрідженим газом (пропан-бутан) на АЗС (т.1,а.с.123).

Відповідно до дозволу №017.15.35, виданого ТУ Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Кіровоградській області, ТОВ "Мовекс К" отримало право на експлуатацію устаткування, пов'язаного з зберіганням небезпечних шкідливих речовин (бензин, ДП, ЗВГ) (т.1,а.с.124).

За таких обставин, суд погоджується з позицією позивача про наявність у нього приміщень, в яких можливо тримати (приймати, зберігати) нафтопродукти для подальшої реалізації їх контрагентам та транспортних засобів для транспортування продукції, що ним реалізовувалась.

Отже, матеріалами справи доведено фактичне здійснення господарських операцій, суми по яких позивачем включені до складу податкового кредиту.

Дослідивши надані до суду первинні документи, суд встановив, що останні складені відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

За таких обставин, факт здійснення господарських операцій підтверджується позивачем належним чином оформленими первинними та розрахунковими документами, що згідно з положеннями ст.198 Податкового кодексу України свідчить про належне формування позивачем на підставі цих первинних документів податкового кредиту з податку на додану вартість.

Як вбачається з акту перевірки позивача, відповідачем у ході перевірки використано дані з ІС "Податковий блок", в результаті чого встановлено відсутність поставок товарів та укладення угод без мети настання реальних наслідків. У зв’язку з цим, податковим органом визнано угоди поставки нікчемними, в тому числі, укладені з позивачем.

Разом з тим, Податковий кодексу України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов’язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов’язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбання товару (послуги)не безпосередньо дол. Бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товару (послуг), який у складі вартості придбаного товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов’язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника.

Дана позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах (постанова від 11.12.2007 р., справа № 21-137во06), де ВСУ дійшов висновку про те, що у разі невиконання контрагентом зобов’язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Така позиція, також, узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03) визнано, що платник податку на додану вартість не має нести відповідальність ПП "Торговий дім "Андріївський – плюс", останнє мало статус юридичної особи, було зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства України та включено до ЄДРПОУ.

Наявними матеріалами даної адміністративної справи позивачем підтверджено реальність господарських операцій з ТОВ "Біотрейд", ТОВ "Донмас", ПАТ "Дніпронафтопродукт" за перевірений період, на підставі яких було сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Таким чином формування податкового кредиту платника ПДВ здійснено відповідно до пп. 198.3 , 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України.

Отже, суд приходить до висновку про безпідставність висновку податкового органу стосовно порушення позивачем вимог п.198.6 ст.198, п.185.1 ст.185, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.193.1 ст.193, п.200.1 п.200, п.201.1 п.201.6 Податкового кодексу України, з урахуванням ч.1 ст.203, ст.215, п.1 ст.216, ст.228 Цивільного кодексу України.

За приписами п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом ( п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України )

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Оскільки висновок податкового органу про завищення податкового кредиту у грудні 2014 року не знайшов свого підтвердження, суд вважає необґрунтованим твердження відповідача, що вказане порушення призвело до завищення від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 436734,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В процесі розгляду справи відповідачем не доведено суду правомірність оскаржуваного рішення, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, суд також вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь ТОВ "Мовекс К" витрати у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мовекс К" - задовольнити в повному обсязі.

3.Присудити з Державного бюджету України на користь ТОВ "Мовекс К" (код ЄДРПОУ - 37297848) судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук