Справа № 2-а-517/10
Суддя: Савченко С. М.
Дата ухвалення: 2010-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-517/2010
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 листопада 2010 року. ОСОБА_1

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

судді Савченка С.М.;

при секретарі Подолян Т.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України д Тростянецькому районі Вінницької області про зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до управління пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Вінницької області про зобовязання вчинити дії. Просила визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй підвищення до пецсії за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також просила 'з 01.04.2010 року зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної їй компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до ст. 52 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та виплачувати її в подальшому.

Вказала, що вона являється пенсіонером та знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі та отримує пенсію за віком. Також відповідно до посвідчення вона є дружиною померлого громадянина з числа ліквідаторів другої категорії, смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою. Тому відповідно до ст. 52 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи вона має право на отримання компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідачем УПФ України у Тростянецькому районі, подано заперечення на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх іоводів зазначив, що фінансування вказаних виплат передбачено із коштів Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду. Законом України «Про державний оюджет України на 2010 рік» не було передбачено фінансування зазначених витрат в тому розмірі, в якому вважає позивач. Тому управління не мало права фінансувати виплату позивачу державної пенсії в розмірі визначеному законом. Крім того, поняття мінімального розміру пенсії, визначене ст. 28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, та застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Також вказав, що не підлягає задоволенню позовна вимога про подальше проведення щомісячних виплат допомоги дітям війни, оскільки суд не наділений повноваженнями на прийняття рішень з приводу правовідносин, які не настали.

Ухвалою суду від 28.10.2010 року по даній справі відкрито провадження в частині позовних вимог з 21.04.2010 року.

Ухвалою суду від 08.11.2010 року, дану справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_2 в суд не зявилась, згідно поданої заяви просить розглянути справу в її відсутність.

Представник відповідача в суд не зявився, просить відмовити в задоволенні позову в його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Позивач являється пенсіонером та з 27.08.2006 року знаходиться на обліку в Vправлінні Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі та отримує пенсію за віком.

Відповідно до посвідчення №002918 від 20.08.2004 року ОСОБА_2 є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів другої категорії смерть якого повязана із Чорнобильською катастрофою.

Відповідач не заперечує, що ОСОБА_2 має право корстуватись пільгами, передбаченеми ст. 52 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - далі Закон № 796-ХІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 796-ХІІ, щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його "пманні. в розмірі 50процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, і. редбаченої законодавством України.

Як вбачається із відповіді відповідача, позивач не отримував пенсії у розмірах,- визначених статтею 52 Закону України № 796-ХІІ. Натомість отримувала компенсацію в розмірі 10 % прожиткового мінімуму встановленого законом для осіб які втратили працездатність, відповідно до п. 5 Постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Законом України від 28.12.2007 р. N 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до Закону № 796- ХІІ були внесені зміни, відповідно до яких з 01.01.2008 року Щомісячна компенсація в пазі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сімї, який був на його утриманні, в розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

Однак 22.05.2008 року Конституційним Судом України було винесено рішення за №10-рп/2008, яким вищезазначені зміни до Закону № 796-ХІІ були визнані ..конституційними.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові чкти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня „ хзалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 22.05.2008 року спірні відносини регулюються відповідно до ст. 52 Закону № 796-ХІІ, згідно з якими у позивача існує право на отримання щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України У разі невідповідності нормативно- правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов до висновку, що при нараховуванні Позивачу після 28.05.2008р. компенсації за втрату годувальника, Відповідач повинен керуватись саме Законом № 796-ХІІ, а не постановою Кабінету Міністрів України „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян №530 від 28.05.2008р., яка істотно звужує обсяг встановлених Законом прав.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Таким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення виплати пенсії, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів відповідача стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, суд приходить до наступних висновків. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права.

Зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має ... ичної прямої дії (Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office). Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як розрахункова величина для визначення розміру пенсії, передбаченої Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що на думку суду не суперечить вимогам ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Європейський суд з прав людини при розгляді справи "Кечко проти України" зауважив, що в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, припиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи влади не можуть свідомо відмовляти у цих випадках, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх обов'язків.

Згідно ст. 71 КАСУ обовязок доказування покладається на відповідача - субєкта їх повноважень, якщо він заперечує проти позову. Суд вважає, що відповідачем не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обовязку щодо нарахування та виплати позивачу компенсації, встановленої ст. 52 Закону № 796-ХІІ. Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобовязань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обовязку щодо виділення коштів на здійснення позивачу доплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Відповідно до ст.6 ч.2 Конституції України органи законодавчої, виконавчої га судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Оскільки функція здійснення перерахунку та нарахування пенсії покладена на відповідача, якому надані такі повноваження, то обовязок по нарахуванню та виплаті позивачу підвищення до пенсії, яка передбачена Законом України „Про соціальний захист дітей війни, покладено саме на територіадьні органи Пенсійного фонду України.

Що ж стосується вимог про зобовязання проводити нарахування та виплати в подальшому, то вони задоволенню не підлягають, оскільки, на час ухвалення судового рішення, у суду відсутні дані про порушення права позивача після подачі ним позову та позивачем не наведено доказів можливих порушень його прав з боку відповідача у майбутньому. На час подачі позову, позивач фактично просив задовольнити вимоги на майбутнє, що не передбачено законодавством України. Позовні вимоги, в ході розгляду справи, позивачем не змінювались.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 22, 46, 152 Конституції України, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішенням Конституційного СудуУкраїни №10-рп/2008 від 22.05.2008р., ст.ст. 8-12, 17, 99, 100, 159-163,183-2 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Іростянецькому районі щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі нижчому ніж встановленб статтею 52 Закону України "Про статус і соціальний захист лісіДян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 21 квітня 2010 року до 21 жовтня 2010 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 визначену статтею 52 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 21 квітня 2010 року до 21 жовтня 2010 року із урахуванням проведених виплат за вказаний період.

Повернути ОСОБА_2 3 грн. 40 коп. судового збору за рахунок коштів Державного бюджету У країни.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня :л:,іання копії постанови до адміністративного суду апеляційної інстанції через тяпецький районний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: