Справа № 819/1303/13а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Справа № 876/10292/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Богаченка С.І., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду в Збаразькому районі Тернопільської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Пенсійного фонду України про визнання незаконними та скасування вимоги про сплату недоїмки № Ф36 від 05 лютого 2013 року, рішень про результати розгляду скарг та відшкодування завданої моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Пенсійного фонду України, в якому просив визнати незаконними та скасувати вимогу управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області про сплату недоїмки №Ф36 від 05 лютого 2013 року та рішення про результати розгляду скарг №16/В-11 та №201/В-11 та відшкодувати завдану моральну шкоду.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що в структуру заборгованості, яка визначена вимогою управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області про сплату недоїмки №Ф36 від 05 лютого 2013 року входять також суми, визначені вимогою управління Пенсійного Фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області №Ф від 04 квітня 2012 року, яка не набрала чинності, оскільки була оскаржена в судовому порядку. Зокрема, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі 129712/12/9104 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2012 року у справі №2а-1970/2255/12 за позовом прокурора Збаразького району в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску (за вимогою управління Пенсійного Фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області №Ф від 04 квітня 2012 року). Апелянт також покликається на те, що незаконними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, яка оцінена ним в 01,00 грн. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідачі подали до суду заперечення на апеляційну скаргу, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін. Крім того, сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування.

ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного внеску відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.6 вищевказаного Закону зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

22 березня 2012 року позивач подав в управління Пенсійного Фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 рік, в якому зазначено, що самостійно визначена сума, на яку нараховується єдиний внесок та розрахований з цієї суми єдиний внесок у розмірі 34,7%, що становить 4010,30 грн.

Згідно з карткою з особового рахунку платника ОСОБА_1 сплачено сум єдиного внеску за період з 18 лютого 2011 року по 09 січня 2013 року 1848,94 грн., які зараховано на погашення зобов'язання за 2011 рік.

Оскільки відповідно до п.6.10 розділу VI Інструкції, у разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Залишок сум несплаченого єдиного внеску за 2011 рік становить 2161,36 грн.

21 січня 2013 року ОСОБА_1 подав звіт за 2012 рік із сумою зобов'язання 4572,42 грн., яку потрібно було сплатити до 20 січня 2013 року.

Таким чином, загальна сума заборгованості зі сплати сум єдиного внеску за 2011-2012 роки станом на 01 лютого 2013 року становила - 6733,78 грн.

Управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області направило вимогу про сплату недоїмки №Ф 36 від 05 лютого 2013 року на суму 6733,78 грн.

Позивач, не погоджуючись з даною вимогою скористався правом на узгодження, передбаченим абз.4 ч.4 ст.25 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та надіслав заяву, у відповідності до Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв платників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 08.10.2010 №22-7, зареєстровану в Міністерстві юстиції України від 12 листопада 2010 №1096/18391, до територіального органу Пенсійного фонду.

22 лютого 2013 року управління Пенсійного фонду в Збаразькому районі Тернопільської області прийняло рішення про результати розгляду заяви про узгодження вимоги про сплату недоїмки, яким вимога про сплату недоїмки № Ф 36 від 05 лютого 2013 року на суму 6733,78 грн. залишена без змін, а заява позивача - без задоволення.

06 березня 2013 року ОСОБА_1 надіслав скаргу до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просив скасувати вимогу, винесену управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області та рішення, прийняте в результаті розгляду заяви про узгодження вимоги від 22 лютого 2013 року № 16/В-11.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25 березня 2013 року № 201/В-11 вищевказану скаргу залишено без задоволення, а вимогу управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області від 05 лютого 2013 року № Ф 36 та рішення, прийняте в результаті розгляду заяви про узгодження вимоги про сплату боргу, від 22 лютого 2013 року № 16/В-11 без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що органи Пенсійного Фонду України при винесені оскаржуваної вимоги про сплату недоїмки та рішень про результати розгляду скарг позивача діяли в межах наданих їм повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, таким чином позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень не підлягають задоволенню. Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди, оскільки діями відповідачів не було спричинено позивачу такої.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

П.1 ч.2 ст.6 вказаного Закону передбачає, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - платник єдиного внеску повинен був сплатити єдиний внесок до управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області в розмірах 4010,30 грн. за 2011 рік та 4572,42 грн. за 2012 рік.

Разом з тим, позивач сплатив за період з 18 лютого 2011 року по 09 січня 2013 року суму єдиного внеску в розмірі 1848,94 грн.

Станом на 01 лютого 2013 року заборгованість відповідача складала 6733,78 грн., з яких: 2161,36 грн. - залишок боргу за 2011 рік та 4572,42 грн. - заборгованість за 2012 рік, що підтверджується звітами про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 та 2012 роки, а також даними картки особового рахунку.

Згідно з ч.12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до п.6.2. Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за №994/18289 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", п.п.4.3.6 п.4.3, абз.2 п.п.4.5.2, п.п.4.5.3 п.4.5 та п.п.4.6.2 п.4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Абз.1 п.6.10 вказаної Інструкції передбачено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Згідно з абз.1-5 ч.4. ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

Крім того, відповідно до п.6.3. Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника або інформація територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування (зменшення) сум єдиного внеску або органами Пенсійного фонду у повідомленнях-розрахунках визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; б) якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; в) якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому підпунктом "а" цього пункту, вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки платника єдиного внеску, або актом про суми розбіжностей щодо сум доходу (прибутку), заявлених у звітності до Пенсійного фонду та задекларованих у річній податковій декларації фізичними особами - підприємцями чи особами, які забезпечують себе роботою самостійно, або повідомленням-розрахунком на всю суму донарахованого (зменшеного) єдиного внеску.

У випадках, передбачених п.п. "б" та/або "в" цього пункту, вимога надсилається: платникам, зазначеним у п.п.2.1.1 та 2.1.2 п.2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у п.п.2.1.3 та 2.1.4 п.2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про сплату боргу №36 від 05 лютого 2013 року прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому рішення №16/В-11 від 22 лютого 2013 року, №201/В-11 від 25 березня 2013 року, №10949/0910 від 26 квітня 2013 року також прийняті органами Пенсійного фонду правомірно.

Колегія суддів вважає також правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, оскільки у зв'язку з вищенаведеними обставинами відсутні підстави для їх задоволення.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на незаконність оскаржуваної вимоги, оскільки станом на 01 січня 2013 року залишок боргу за 2011 рік становив 2173,03 грн., боржником 09 січня 2013 року сплачено 11,67 грн. Отже, станом на 01 лютого 2013 року залишок боргу за 2011 рік становив 2161,36 грн. 22 січня 2013 року в управління Пенсійного фонду України ОСОБА_1 подав річний Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, в якому самостійно вказав суму, яка належить до сплати за 2012 рік - 4572,42 грн. Отже, станом на 01 лютого 2013 року борг позивача становив 6733,78 грн. (2161,36+4572,42 = 6733,78), і саме ця сума була зазначена у вимозі №Ф36 від 05 лютого 2013 року, яка відповідно до п.6.3 розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яка затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України 27 вересня 2010 року №21-5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за №994/18289 (із змінами, внесеними Постановою правління Пенсійного фонду України 19 грудня 2012 року №25-1), 05 лютого 2013 року була надіслана боржнику як платнику, який на кінець календарного місяця мав недоїмку зі сплати єдиного внеску. Згідно з положеннями даної Інструкції вимога, що надсилається боржнику, формується на підставі даних особового рахунку платника на всю суму боргу.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2013 року у справі № 819/1303/13а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді С.І. Богаченко

А.Р. Курилець