Справа № 820/3074/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 р.Справа № 820/3074/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Філатова Ю.М. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В. Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. по справі № 820/3074/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ"

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування наказу та податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ", звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- скасувати рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області у формі наказу від 25.12.2014 №2706 "Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ", " із змінами, внесеними Наказом №3 від 05.01.2015 року;

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області з проведення документальної невиїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ" - з питань з'ясування реальності та повноти відображення в бухгалтерському та податковому обліках із відповідним відображенням у податкових деклараціях результатів операцій з продажу та придбання товарів (робіт, послуг) з подальшою їх реалізацією по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Балкантех" (код за ) за період березень-квітень 2014 року;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області: від 06.03.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість, на суму 141312,50 грн, в тому числі за основним платежем на суму 113050,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 28262,50 грн., як таке, що суперечить вимогам чинного законодавства України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неповноту досладження доказів і встановлення обставин у справі та порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до Виписки від 10.04.2013 р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ" () зареєстроване як юридична особа 08.04.2013 року; місцезнаходження юридичної особи: 61145, м. Харків, вул. Клочківська, буд.111-а, перебуває на обліку в ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова з 09.04.2013 року (а.с.24-25, Т.1).

Відповідачем на адресу позивача надіслано запит №18792/10/20-30-22-05 від 20.11.2014 року про надання пояснень і їх документального підтвердження щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Балкантех" за березень-квітень 2014 року (а.с.30, Т.1), який отримано позивачем 05.12.2014 року (а.с.153, Т.2).

Позивачем надано відповідь на вказаний запит вх.№39291/10 від 17.12.2014 року, з якої вбачаться, що підприємством надано документи, які запитувалися контролюючим органом (а.с.31-32).

Начальником Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області винесено наказ "Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ "ІТЕУ" №2706 від 25.12.2014 року та призначено проведення перевірки 05.01.2015 року (а.с.156, Т.2), зазначений вище наказ направлено з повідомленнями №21127/10/2201 від 25.12.2014 року, №21126/10/22-01 від 25.12.2014 року (а.с.157-158, Т.2) на адресу позивача та отримано керівником ТОВ "ІТЕУ" 09.01.2015 року (а.с.159, Т.2).

В.о. начальника Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області 05.01.2015 року (в день проведення невиїзної перевірки) винесено наказ "Про внесення змін до наказу "Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ "ІТЕУ" №2706 від 25.12.2014 року" № 3 (а.с.160, Т.2), який направлено на адресу позивача та отримано керівником ТОВ "ІТЕУ" 13.01.2015 року (а.с.161, Т.2).

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що фахівцями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області 05 січня 2015 року проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ "ІТЕУ" щодо з'ясування реальності та повноти відображення в бухгалтерському та податковому обліках із відповідним відображенням у податкових деклараціях результатів операцій з продажу та придбання товарів (робіт, послуг), з подальшою їх реалізацією, по взаємовідносинам з ТОВ "Балкантех" за період березень-квітень 2014 року, за результатами якої складено Акт № 51/20-30-22-01/38632417 від 15.01.2015 року (далі по тексту - Акт, акт перевірки, а.с.37-58, Т.1).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 06.03.2015 року № (а.с.35, Т.1).

Позивач скористався правом на адміністративне оскарження спірного податкового повідомлення-рішення, направивши на адресу Головного управління Міндоходів у Харківській області скаргу за №13/03/15-1 (вх. дата ГУ Міндоходів 16.03.2015 року, а.с.59-61, Т.1).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у відповідача відсутні правові підстави для застосування пп. 78.1.1 Податкового кодексу України, що вказує на незаконність наказу від 25.12.2014 №2706 та наступних дій щодо проведення позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ". Відповідач не надав належних доказів правомірності оскаржуваних рішень та дій, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів факти вказаних порушень позивачем вимог податкового законодавства не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені статтею 79 Податкового кодексу України, не виключають необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок.

Відповідно до п.79.1 зазначеної вище статті, документальна невиїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК, який був правовою підставою для проведення перевірки у спірних правовідносинах (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), передбачено, що перевірка здійснюється за наявності такої обставини: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

З аналізу приписів п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 ПК України вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Суб'єкт господарювання має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оспорити його у суді.

У такому спорі суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб'єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.

Оцінка правомірності наказу на проведення податкової перевірки повинна надаватися із урахуванням достатності змісту наказу для висновків про фактичну підставу проведення відповідної перевірки.

Зі змісту оскаржуваного наказу судом встановлено, що податковим органом вказано юридичну підставу проведення перевірки, а саме п.п.78.1.1 п.78.1. ст.78 ПК України, проте будь-яких посилань на фактичну підставу для призначення такої перевірки наказ від 25.12.2014 року №2706 не містить.

Фактичною підставою проведення такої перевірки стало отримання податкової інформації щодо контрагента позивача ТОВ "Балкантех" та ненадання платником податків документів на окремі пункти запиту податкового органу про надання пояснень та їх документального підтвердження, проте, як зазначено судом вище, у оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на таку податкову інформацію або ненадання документів на запит контролюючого органу.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Судом встановлено, що наказ №2706 від 25.12.2014 року з відповідним повідомленням направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке отримано уповноваженою особою підприємства 09.01.2015 року, тобто, пізніше дня проведення перевірки, проведення якої призначено на 05.01.2015 року; наказ №3 від 05.01.2015 року отримано представником позивача 13.01.2015 року.

Тобто, станом на момент проведення позапланової невиїзної перевірки 05.01.2015 року позивачем не отримано наказу №2706 від 25.12.2014 року та наказу №3 від 05.01.2015 року, а також письмового повідомлення про дату початку та місце проведення невиїзної перевірки, що унеможливило виконання позивачем передбаченого п.85.2 ст.85 ПК України обов'язку надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки, про який податковий орган зазначає у повідомленні №21127/10/2201 від 25.12.2014 року.

Колншія суддів вважає помилковим посилання апелянта на приписи пункту 79.2 статті 79 ПК України як такого, що не містить жодної вимоги про необхідність отримання платником податків наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення саме виключно до початку перевірки.

Ця норма встановлює, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Пункт 79.2 статті 79 доповнено абзацом другим згідно із Законом України від 24 травня 2012 року № 4834-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм" такого змісту: "Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки". Це доповнення не змінює регулювання, воно уточнює дійсний зміст попередньої норми.

Як буквальне тлумачення аналізованої норми, так і системне тлумачення приписів ПК України та КАС України виключають тлумачення приписів п.79.2 ст.79 ПК України, яке наводить податковий орган у справі, що розглядається.

Направлення наказу про призначення перевірки та письмового повідомлення про її дату, час та місце проведення рекомендованим листом з повідомленням про вручення передбачене законодавцем з метою повідомлення платника податків про призначення та проведення перевірки, обов'язку надати необхідні документи для проведення перевірки, оскарження наказу про проведення перевірки до моменту її проведення.

Окрім того, незважаючи на проголошену підпунктом 79.3 статті 79 ПК України необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.

З огляду на вищевикладене, розуміння приписів п.79.2 ст.79 ПК України у контексті виключно направлення наказу про перевірку та письмового повідомлення про її місце, дату та час без обов'язковості врахування моменту отримання платником податків такого наказу та повідомлення саме до початку проведення невиїзної перевірки, на яке посилається відповідач, не відповідає меті перевірки, змісту прав платника податків, допускає можливість недосягнення перевіркою її мети, невиконання платником податків обов'язку надати посадовим (службовим) особам податкового органу у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

Зазначена позиція суду узгоджується з правовою позицією Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, висловленою у постанові від 27.01.2015 року №21-425а14 у справі за позовом ТОВ "Будгарантінвест-55" до Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах відповідачем порушено приписи пп. 78.1.1 п.78.1 ст.78 (видання наказу про призначення перевірки з порушеннями) та п. 79.2 ст.79 ПК України (невручення наказу до початку перевірки), а тому позовні вимоги щодо скасування рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області у формі наказу від 25.12.2014 №2706 "Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ", " із змінами, внесеними Наказом №3 від 05.01.2015 року та визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області з проведення документальної невиїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ" на підставі такого наказу підлягають задоволенню.

Щодо висновків податкового органу про завищення позивачем суми податкового кредиту, колегія судів зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Акту № 51/20-30-22-01/38632417 від 15.01.2015 року, підставами для висновку про завищення податкового кредиту, став висновок податкового органу про те, що правочин укладений від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ" по взаємовідносинам з ТОВ "Балкантех" за період березень-квітень 2014 року не спричиняє реального настання правових наслідків.

Фактичною підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугувала інформація, відображена в акті перевірки контрагента.

Проте, актом перевірки не заперечується факт укладання договору між позивачем та його контрагентом.

З акту перевірки не вбачається претензій податкового органу до правового статусу сторін договору, як платників ПДВ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 02.12.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ" та ТОВ "Балкантех" укладено договір поставки №НФ-021213/21, згідно якого Постачальник (ТОВ "Балкантех") зобов'язується передати у власність Покупцеві (ТОВ "ІТЕУ") продукцію, визначену у п. 1.2 цього Договору (надалі іменується "продукція"), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію.

Виконання умов договорів підтверджується наданими до матеріалів справи видатковими накладними, податковими накладними, виписками по рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ", товарно-транспортними накладними.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ" для здійснення господарської діяльності орендує нежитлові приміщення на підставі договору оренди, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 77-80)

Суд першої інстанції оцінивши наявні в справі докази, відмітив, а суд апеляційної інстанції погодився, що матеріалами справи додатково підтверджено факт виконання позивачем та контрагентом позивача зобов'язань за спірним правочином. Копії витребуваних судом і долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом -Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи з вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенні таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативної або фінансового лізингу.

У відповідності до п. 198.2. ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Колегія суддів зазначає, що ані в суді першої інстанції ані в суді апеляційної інстанції, відповідачем не було доведено правомірності та обґрунтованості мотивів винесення спірного податкового повідомлення- рішення. Доказів фактичної відсутності операцій по придбанню позивачем послуг (робіт) у свого контрагента відповідач не подав.

Податковий орган протиправно не взяв до уваги наявність належним чином оформлених первинних та податкових документів, на підтвердження належного укладення та виконання договору.

Крім того, слід зазначити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Підприємством позивача правомірно відображено в податковій звітності правові взаємовідносини з вищевказаним суб'єктом господарювання.

Разом з цим колегія судів зазначає, що в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Тобто позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Так, відповідачем ані в суді першої інстанції так ані в суді апеляційної інстанції не було доведено наявності між позивачем та контрагентом позивача, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Відповідачем до суду не надано жодних доказів, що укладений між позивачем та контрагентом у спірних правовідносинах договір в судовому порядку оспорювався, є такими, що набули законної сили, рішення судів з приводу визнання вказаного договору недійсним.

Колегія судів зазначає, що матеріалами справи було підтверджено реальний характер спірної фінансово-господарської операції та встановлено відсутність підстав для зменшення позивачу суми податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем неправомірно та з порушенням принципу обґрунтованості.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015 року по справі №820/3074/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. по справі № 820/3074/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Бенедик А.П.
Повний текст ухвали виготовлений 10.08.2015 р.