Справа № 2-а-408/10
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-408/10
ПОСТАНОВА

"18" листопада 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Вуїва О.В.,

при секретарі Кашарайло А.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області про визнання постанови про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ДАЇ УМВС України в Миколаївській області про визнання постанови про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування.

В обгрунтування позову зазначав, що 29 липня 2010 року інспектор ДПС ВДАЇ з ОАТ м. Южноукраїнська ОСОБА_2 склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу позивач 29 липня 2010 року о 13 годині 05 хвилин в м. Южноукраїнську Миколаївської області на пр. Леніна біля будинку №26, керуючи автомобілем «МАN 19-293», реєстр. номер НОМЕР_1 в порушення п. 15.4 ПДР України здійснив стоянку у два ряди на проїзній частині, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підставі протоколу інспектором в цей же день було винесено постанову, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Позивач вважав, що постанова винесена безпідставно та з процесуальними порушеннями, а саме з підстав:

1)відсутності правопорушення взагалі, оскільки він здійснив вимушену зупинку в звязку з технічною несправністю автомобіля;

2)процесуальних порушень, а саме того, що під час розгляду адміністративної справи працівник ДПС не розяснив його процесуальні права, не прийняв до уваги його пояснення та не надав йому копію оскаржуваної постанови.

Виходячи з цих обставин ОСОБА_1 просив про визнання постанови протиправною та її скасування.

В судовому засіданні позивач додатково просив про закриття провадження в справі відносно нього, як порушника, в іншій частині вимоги залишив незмінними, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки не відомі. Клопотання та заяви до суду не надходили.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття представника відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та матеріали отриманої від відповідача адміністративної справи, суд прийшов до наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до протоколу серії ВЕ № 008138 та постанови ВЕ № 194517 29 липня 2010 року о 13 годині 05 хвилин в м. Южноукраїнську Миколаївської області на пр. Леніна біля будинку №26, позивач, керуючи автомобілем «МАN 19-293», реєстр. номер НОМЕР_1 в порушення п. 15.4 ПДР України здійснив стоянку у два ряди на проїзній частині, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КупАП.

На підставі протоколу інспектором в цей же день було винесено постанову, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

З протоколу вбачається те, що позивачу були розяснені його права та обовязки про що свідчить його підпис.

Також в оскаржуваній постанові міститься його підпис про отримання копії цього документа.

А тому доводи ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними, оскільки протирічать матеріалам справи.

Що стосується заперечень позивача проти обставин порушення ним ОСОБА_4 дорожнього руху, то суд погоджується з ними в звязку з наступним.

Відповідно до п. 15.4 ПДР України транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два та більше ряди.

З визначення поняття «проїзна частина», зазначеного вп. 1.10 ПДР України вбачається, що це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки.

Стоянка припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не повязаних з необхідністю виконання вимог цих ОСОБА_4, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Разом з тим відповідно до п. 15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих ОСОБА_4.

Вимушена зупинка припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, що створюється вантажем, який перевозиться, станом водія (пасажира) або перешкодою на дорозі

Згідно п. 9.9 ПДР України в разі вимушеної зупинки на дорозі водій зобовязаний ввімкнути аварійну світлову сигналізацію.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні та пояснень, наданих ним в протоколі про адміністративне правопорушення, він не здійснював стоянку, оскільки технічна несправність керованого ним вантажного автомобіля призвела лише до вимушеної зупинки.

При цьому він здійснив усі необхідні для безпеки руху дії, зокрема зупинив автомобіль якнайближче до правого краю проїзної частини та ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

В той же час просив звернути увагу на те, що інші автомобілі, розташовані поруч з його автомобілем, здійснювали стоянку не на проїзній частині, а в «кармані», що виключає порушення ним п. 15.4 ПДР України.

Вказані пояснення повністю узгоджуються з показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_3, який пояснив, що він є приватним підприємцем та здійснює свою діяльність в магазині «Панорама», що розташований в м. Южноукраїнську Миколаївської області на пр. Леніна, 26-а.

29 липня 2010 року в обідній час позивач, що обслуговує цей магазин, керував автомобілем «МАN 19-293», реєстр. номер НОМЕР_1 та під час виїзду з прилеглої території магазину на головну дорогу в нього в звязку з технічною несправністю заглох двигун, що призвело до аварійної зупинки.

ОСОБА_1 здійснив усі необхідні для безпеки руху дії, зокрема зупинив автомобіль якнайближче до правого краю проїзної частини та ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Прибрати транспортний засіб за межі проїзної частини він не мав змоги в звязку з наявністю інших автомобілів, що знаходилися праворуч поза межами дороги в «кармані» для стоянки.

На ці обставини позивач звертав увагу працівників ДАЇ, проте його доводи не були належним чином перевірені та прийняті до уваги.

З показань допитаного за окремим дорученням Южноукраїнським міським судом Миколаївської області свідка ОСОБА_5 вбачається те, що останній дійсно посвідчив в протоколі зафіксований працівниками ДАЇ факт порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху.

Разом з тим з пояснень ОСОБА_5 вбачається те, що працівники ДПС в його присутності не здійснили перевірку доводів порушника, зокрема не перевірили технічний стан автомобіля, наявність (відсутність) несправності, що перешкоджала руху автомобіля. Свідок не міг пояснити, чи була ввімкнена на автомобілі «MAN» аварійна світлова сигналізація, оскільки він не звернув на це жодної уваги.

Також ОСОБА_5 вказував на те, що керований порушником автомобіль був розташований на узбіччі та захоплював частину дороги, а також закривав виїзд іншим автомобілям, що здійснювали стоянку у відповідному «кармані» праворуч від нього.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Проте, маючи перед прийняттям постанови протокол про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_1 фактично заперечував проти порушення ОСОБА_4 дорожнього руху, субєкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, перевірити ці доводи, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення, вину порушника та спростовували б свідчення позивача, але таких належних та допустимих доказів ні протокол, ні постанова не містить.

У відповідності до ст. 288 КУпАП встановлено, що постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 162 КАС України надано адміністративному суду повноваження на прийняття іншої постанови (не передбаченої переліком частини 2) , яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За змістом ст. 293 КУпАП під час розгляду позову перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень: залишення постанови без зміни; скасування постанови і надсилання справи на новий розгляд; скасування постанови і закриття справи; зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За зазначених обставин справи постанова про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 158-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову серії ВЕ 194517 від 29 липня 2010 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Вуїв