Справа № 810/2464/14
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Київ К/800/19986/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Костенка М.І., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі: Ігнатенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року

у справі №810/2464/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк Трейд» (надалі - ТОВ «Мілк Трейд»)

до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (надалі - Васильківська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому поставлено питання про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від17.01.2014 року №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якими погодилась колегія апеляційного суду, виходив з того, що висновки, викладені в акті перевірки не є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи, доказів на спростування доводів позивача суб'єктом владних повноважень не надано, а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом безпідставно.

Не погодившись з висновками судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та просить прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Мілк Трейд» з своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.12р., про що складено акт №1201/10-07-22-01-12 від 27.12.2013 року.

Під час проведення перевірки, на думку податкового органу, було встановлено порушення п.135.5 ст.135, п.145.1 ст.145, п.153.3 ст.153 ПК України, в результаті чого позивачем було занижено податок на прибуток.

За наслідками проведеної перевірки та апеляційного оскарження Васильківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.01.2014 року №.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що спір між сторонами у даній справі виник у зв'язку з тим, що, на думку податкового органу: позивач безпідставно не відніс до доходів отриману ним поворотну фінансову допомогу; суб'єктом господарювання безпідставно віднесено до витрат суму коштів, утриманих банком-контрагентом (фактором) у вигляді відсотків за договором факторингу, укладеним між позивачем та АТ «Укрексімбанк»; ТОВ «Мілк Трейд» завищено амортизаційні витрати у зв'язку з неправильним їх формуванням.

Щодо заниження, на думку податкового органу, позивачем доходів за І-ІV квартали 2012 року, слід зазначити наступне.

Як вбачається з п.135.1 ст.135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються, зокрема, з інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті.

Відповідно до п. 135.5 ст.135 ПК України інші доходи включають, зокрема, суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи було встановлено, що між позивачем (дистриб'ютор) та ТОВ «Інтер Фуд» (постачальник) був укладений Дистриб'юторський договір №48-МЛ-ІФ/ІН від 01.09.2010р. та додаткові угоди до нього. Оплата за отриманий товар була здійснена шляхом видачі простого векселя, відповідно до акта передачі-приймання векселів (26шт.).

Згодом, ТОВ «Мілк Трейд» було укладено договір на брокерське обслуговування з ТОВ «ІСПФ-КАПІТАЛ» та ряд договорів міни цінних паперів, а саме, отримував прості векселі та відчужував інвестиційні іменні сертифікати ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ».

Внаслідок укладених договорів позивач отримав у власність прості векселі від ТОВ «ЕКОЛАЙФ», ТОВ «Крижопільський сироробний завод», ПП «Решетилівський маслозавод», ТОВ «Управляюча компанія «Терра Фуд» та ТОВ «МІЛС», в той час, як зазначені суб'єкти господарювання стали власниками інвестиційних іменних сертифікатів ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ», на відповідну суму.

Також, ТОВ «Мілк Трейд», який виступав у якості покупця, та ТОВ «ЕКОЛАЙФ», ТОВ «Крижопільський сироробний завод», ПП «Решетилівський маслозавод», ТОВ «Управляюча компанія «Терра Фуд» та ТОВ «МІЛС» (продавці), ТОВ «ІСПФ-КАПІТАЛ» (повірений продавців) були укладені ряд договорів купівлі-продажу цінних паперів, внаслідок яких позивач отримав інвестиційні іменні сертифікати ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ» на відповідну суму. Разом з тим, внаслідок укладених правочинів позивач зобов'язаний був оплатити отримані цінні папери, а вищезазначені контрагенти отримали право вимоги до позивача по оплаті на відповідну суму.

Крім того, між ТОВ «Мілк Трейд» (позикодавець) та ТОВ «ЕКОЛАЙФ», ТОВ «Крижопільський сироробний завод», ПП «Решетилівський маслозавод», ТОВ «Управляюча компанія «Терра Фуд» та ТОВ «МІЛС» (позичальники) було укладено ряд договорів про надання поворотної фінансової допомоги та додаткові угоди до них. Внаслідок укладених правочинів позивач став кредитором вищезазначених контрагентів та отримав право вимоги до них, в той час, як перелічені суб'єкти господарювання повинні були повернути позивачу отриману поворотну фінансову допомогу.

Внаслідок укладення вищезазначених правочинів у ТОВ «Мілк Трейд» та ТОВ «ЕКОЛАЙФ», ТОВ «Крижопільський сироробний завод», ПП «Решетилівський маслозавод», ТОВ «Управляюча компанія «Терра Фуд», ТОВ «МІЛС» виникли зустрічні однорідні вимоги у вигляді грошових коштів, строк виконання яких настав.

Як вбачається зі ст.601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Тобто, у відповідності до вищезазначеної норми права, ТОВ «Мілк Трейд» та ТОВ «ЕКОЛАЙФ», ТОВ «Крижопільський сироробний завод», ПП «Решетилівський маслозавод», ТОВ «Управляюча компанія «Терра Фуд», ТОВ «МІЛС» були укладені акти про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій були досліджені укладені між позивачем та його контрагентами договори, додаткові угоди, акти про зарахування зустрічних вимог, первинні бухгалтерські документи та було встановлено, що позивачем надавалась вищезазначеним суб'єктам господарювання поворотна фінансова допомога, в той час, як податковим органом стверджувалось, що позивач був її одержувачем.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції для надання пояснень викликався головний державний ревізор-інспектор ОСОБА_1., який не зміг надати пояснення внаслідок чого він та його колеги, які проводили перевірку позивача, дійшли висновків про заниження ТОВ «Мілк Трейд» доходу в частині не включення до нього отриманої поворотної фінансової допомоги.

Отже, враховуючи вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що висновки податкового органу про заниження позивачем доходу за І-ІV квартали 2012 року на відповідну суму є необґрунтованим та помилковим.

Щодо висновків податкового органу, що позивачем безпідставно віднесено до витрат суму коштів, утриманих банком-контрагентом (фактором) у вигляді відсотків за договором факторингу, укладеним між ним та АТ «Укрексімбанк», слід зазначити наступне.

Як вбачається з акту перевірки, під час її проведення, податковий орган дійшов висновку, що оскільки витрати, понесені ТОВ «Мілк Трейд» на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника - ТОВ «Фоззі Фуд»), перевищують доходи, отримані позивачем від виконання вимоги боржником то сума процентів, утримана АТ «Укрексімбанк» у відповідному розмірі не відноситься до складу витрат.

Як встановлено судами попередніх інстанцій між ТОВ «Мілк Трейд» (клієнт) та АТ «Укрексімбанк» (фактор) був укладений договір факторингу №40311Y4 від 21.04.2011р.

Відповідно до п.2.1 зазначеного правочину, Клієнт відступає Факторові, відповідно до умов цього договору, Права грошової вимоги до Боржників, визначених у Переліків Боржників, а Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта на умовах цього Договору, в межах Лімітів Боржника та Індивідуального ліміту Клієнта на строк, визначений у п.2.5 цього Договору, за плату, визначену в п.2.4 цього Договору.

Також, між сторонами було укладено ряд додаткових угод, згідно яких боржником визначено ТОВ «Фоззі Фуд» та у період з 05.01.2012р. по 29.03.2012р. позивач відступив АТ «Укрексімбанк» права грошових вимог до ТОВ «Фоззі Фуд» на відповідну суму.

Внаслідок укладеного правочину, у перевіряємому періоді, банк перерахував позивачу відповідну суму, утримавши відсотки в якості плати за фінансування по правочину.

Зазначені господарські операції були відображені позивачем на відповідних бухгалтерських рахунках.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, ТОВ «Мілк Трейд», виступаючи клієнтом за Договором Факторингу, вперше відступило право грошової вимоги фактору до боржника ТОВ «Фоззі Фуд», а банк, у свою чергу, відповідно до умов договору факторингу, утримав відсотки за виконання умов договору.

Відповідно до абз.3 п.153.5 ст.135 ПК України, при першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається. До складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку - першим кредитором від такого відступлення, а також сума його заборгованості, яка погашається, за умов, що така заборгованість була включена до складу витрат згідно з вимогами цього Закону.

Виходячи зі змісту наведеної норми права та встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що висновок контролюючого органу щодо завищення витрат у перевіряємому періоді на відповідну суму є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо формування позивачем амортизаційних витрат слід зазначити наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з акт перевірки, під час її проведення, податковий орган дійшов висновку, що позивач, у перевіряємому періоді здійснював нарахування амортизаційних відрахувань з порушенням встановлених Податковим кодексом мінімально допустимих строків їх амортизації, в наслідок чого ТОВ «Мілк Трейд» завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування всього на загальну суму 675501,00грн. А саме, суб'єктом господарювання не вірно визначений корисний строк використання автомобілів та холодильних установок, що перебувають на балансі підприємства.

При розгляді справи судом першої інстанції, співробітник податкового органу, який проводив перевірку, надав пояснення з яких вбачається, що оскільки ст.145 ПК України для групи об'єктів «машини та обладнання» встановлено мінімальний строк корисного використання 5 років, то ТОВ «МІЛК ТРЕЙД» з 01.04.2011 (дата набрання чинності вказаної статті ПК України) зобов'язаний був перерахувати корисний строк використання основних засобів, які перебували в нього на балансі, мінімально на 5 років, не зважаючи при цьому на дату введення таких об'єктів в експлуатацію та строк корисного використання таких об'єктів з цієї дати.

Разом з тим, п.6 підрозділу 4 розділу XX ПК України від 02.12.2010р. визначено, що з дати набрання чинності розділом III Кодексу (01.04.2011р.) для визначення переліку об'єктів основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів за групами відповідно до пункту 145.1 статті 145 Кодексу з метою нарахування амортизації з дати набрання чинності розділом III Кодексу застосовуються дані інвентаризації, проведеної станом на 1 квітня 2011 року.

Строк корисного використання об'єктів основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів для нарахування амортизації з дати набрання чинності розділом III цього Кодексу визначається платником податку самостійно з урахуванням дати введення їх в експлуатацію, але не менше мінімально допустимих строків корисного використання, визначених пунктом 145.1 статті 145 цього Кодексу.

Тобто, передбачається, що такому нарахуванню передує отримання даних інвентаризації основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів за групами відповідно до пункту 145.1 статті 145 розділу III Кодексу, яка повинна бути в обов'язковому порядку проведена станом на 01.04.2011р.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що на виконання вимог зазначеної норми права, уповноваженою особою позивача був виданий наказ №108-ОД про проведення річної інвентаризації основних, ІНМА, нематеріальних активів на ТОВ «МІЛК ТРЕЙД» щодо проведення суцільну інвентаризацію запасів станом на 01 квітня 2011 року по наступним групам активів та зобов'язань: основні засоби (далі - ОЗ, рахунок бухгалтерського обліку 11); інші необоротні матеріальні активи (далі - ІНМА, рахунок бухгалтерського обліку 11); нематеріальні активи (далі - ІНМА, рахунок бухгалтерського обліку 12).

На виконання зазначеного наказу робочими інвентаризаційними комісіями була проведена інвентаризація основних засобів, інших нематеріальних активів, що знаходяться на балансі ТОВ «МІЛК ТРЕЙД», та встановлені строки корисного використання (експлуатації) об'єктів основних засобів для здійснення нарахування амортизаційних відрахувань із застосуванням прямолінійного методу відповідно до вимог ст.145 ПК України.

Слід зазначити, що при розгляді справи судами попередніх інстанцій був досліджений витяг з інвентаризаційного опису основних засобів та встановлено, що корисний строк використання об'єктів основних засобів 4 групи, які перебувають на балансі позивача, станом на 01.04.2011 року визначено підприємством вірно, з урахуванням вимог Податкового кодексу.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позивачем при нарахуванні амортизаційних відрахувань не було порушено мінімально допустимих законодавчо встановлених строків амортизації.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази, судова колегія касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність суб'єктом владних повноважень правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ухвалив:

Касаційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ М.І. Костенко

___________________ Ю.І. Цвіркун