Справа № 219/10086/2013-а
Суддя: Погрібна Н. М.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2-а/219/31/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014року

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Погрібної Н.М.,

при секретарі Тулаїнової О.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними, зобов*язання здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з червня по листопад 2013 року в розмірі 5 052,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2013року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо не нарахування та невиплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період червня по листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період червня по листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити їй доплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період березень - серпень 2013 року в сумі 5052 грн., стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 34,41 грн.. Позов обґрунтований приписами ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Позивач посилаючись на вказаний закон вважає, що відповідач протягом спірного періоду часу неправомірно виплачував їй допомогу по догляду на дитину в неналежному розмірі, чим порушив її права на гарантовану державою матеріальну підтримку материнства та належний соціальний захист.

У судове засідання позивачка не зявилась до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду заперечення проти позову (вих. № 04/3836 від 10.12.2013 року), в яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі та зазначив, що як одержувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивач перебуває на обліку в УПСЗН Артемівської міської ради та допомога при народженні сина позивача - ОСОБА_3,25.07.2012р.н., та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3х років була призначена відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751. Також відповідач вказує, що позивач отримує допомогу у розмірі 130 грн. щомісячно відповідно до її заяви з 19.09.2012 року по 26.07.2015року, тобто у розмірі передбаченому діючим законодавством. Позивачу було роз'яснено, що відповідно до законодавства вона може звернутися до управління в подальшому для оформлення допомоги по догляду за дитиною в підвищеному розмірі, про що є відповідний запис у заяві від 19.09.2012року, яка вона заповнювала, але вона не зверталась та не надавала документи, визначені ч.3 п.22 Постанови № 1751. З посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 та вважаючи, що управління не фінансується, не є розпорядником коштів і не має можливості призначати допомогу по догляду за дитиною до 3 х років у розмірі прожиткового мінімуму, просить відмовити в позові.

Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

ОСОБА_2 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_3, 25.07.2012р.н , про що свідчить Свідоцтво про народження .

ОСОБА_2перебуває на обліку як особа застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування. Після народження сина ОСОБА_4 ,2012р.н позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення з заявою про призначення усіх видів допомоги, яку було зареєстровано, що не заперечується відповідачем. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3х років була призначена у розмірі 130 грн. щомісячно відповідно до її заяви з 18.02.2013р., що вбачається з довідки про отримання допомоги, з терміном до 23.12.2015року.

Відповідач у запереченнях по позов посилається на те, що допомогу призначено відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751, та вважає, що джерелом заявленої позивачем вимоги є кошти Державного бюджету України, а відтак при вирішенні питання щодо нарахування і виплати ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період червня по листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно слід керуватися приписами Бюджетного кодексу України.

Частиною 1 ст. 15 Закону України від 21.11.1992 р. «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (зі змінами в редакції Закону від 22.03.2001 р.) визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

До 01 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VІ) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України від 21.11.1992 р. № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII), дія якого поширювалася на осіб, незастрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ (зі змінами та доповненнями до нього), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-XII та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-XII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40 - 44.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними певні положення Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40 - 44 Закону № 2240-III. Пунктом 2розділу III Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дати проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-XII.

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування із змінами, внесеними згідно із Законом N 5458-VI від 16.10.2012 року, визначає, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, догляду за малолітньою дитиною, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із народженням дитини, смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Зокрема, статтями 42, 43 зазначеного закону в редакції до дати набрання чинності Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду N 10-рп/2008 від 22.05.2008 року), які відновили свою дію та є чинними з дати прийняття та проголошення Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованим особам у формі матеріального забезпечення у період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у період цієї відпустки. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі, зазначеній у частині першій статті 42 цього Закону, яка фактично здійснює догляд за дитиною, щомісяця з дня надання відпустки для догляду за дитиною по день її закінчення, але не більш як по день досягнення дитиною трирічного віку включно (стаття 44). Статтею 43 Закону України від 18.01.2001 р. № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі Закон № 2240-ІІІ), було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Саме на виконання цього закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 року № 835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі по тексту - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-III призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, жодної постанови на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI не приймалося. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися. В подальшому, ані Законом України «Про Державний бюджет на 2012 рік», ані Законом України «Про Державний бюджет на 2013 рік», ані іншими законами не встановлювався інший розмір допомоги, ніж в Законах № 2811-ХІІ та№ 2240-ІІІ.

З вищенаведеного вбачається, що спір між сторонами виник щодо виплати допомоги з червня 2013 року особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон № 2240-III), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2012 року в справі №21-410а12. Відповідно до ст.244-2 КАС України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Згідно частини першої статті 4 Закон № 2240-III право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що своїми діями відповідач, призначивши допомогу по догляду за дитиною до 3х років, у розмірі 130 грн. щомісячно, що менше ніж встановлений ст..43 Закону № 2240, порушив права позивача на гарантовану державою матеріальну підтримку материнства та належний соціальний захист, який гарантується державним соціальним забезпеченням, що має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, а тому його дії слід визнати протиправними. Посилання відповідача, що позивачем невірно обґрунтовані позовні вимоги приписами Закону № 2240 є хибними за наведених вище положень чинного законодавства України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо не нарахування та невиплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за червня по листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з червня по листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно.

Суд вважає за необхідне застосувати приписи статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України та вийти за межі позовних вимог в частині заявленого позову зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити їй доплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період червня по листопад 2013 року в сумі 5052 грн., постановивши замість «зобов'язати виплатити» - «стягнути» та викласти: «Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області (м. Артемівськ, вул. Горбатова, 57) на користь ОСОБА_2,23.04.1984р.н., ІНН НОМЕР_1 недоотриману щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2013 року по 30.11.2013 року в сумі 5052 грн.» з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, який набув чинності з 1 січня 2013 року, зі змінами та доповненнями до нього, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» від 19.09.2013 року № 583-VII виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Держава Україна несе обов'язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2013 року становить 972 гривні. Відтак, позивачем правильно розраховано суму стягнення за 6 місяців: за період з 01.02.2013 по 31.07.2013 року. З врахуванням сплаченої відповідачем позивачу за цей період суми в розмірі 780 грн., сума до сплати визначається наступним чином: 972 грн. х 6 міс. - 780 грн. = 5052 грн.

За нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду виключно про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган. Таким чином, за нормами вказаного Закону у разі формулювання в резолютивній частині рішення «виплатити» замість «стягнути» може ускладнити виконання судового рішення. Виконання постанови суду можливе лише, якщо зобов'язання виконати певні дії: нарахувати доплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період червня по листопад 2013 року в сумі 5052 грн. мають на меті її стягнення, оскільки сама сума не є спірною між сторонами, що і буде гарантуванням дотримання і захисту права ОСОБА_2 від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України - суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, беручи до уваги все вищевикладене, всебічно і повно проаналізувавши норми законодавства, діючі на час виникнення спірних правовідносин, а також з'ясувавши всі фактичні обставини, що були предметом розгляду у даній справі, об'єктивно оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази, які мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, в їх сукупності, - суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період червня по листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період червня по листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_2 недоотриману щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2013 року по 30.11.2013 року в сумі 5052 грн., що по своїй суті, є практичним способом та ефективним механізмом захисту прав позивача, який відповідатиме принципу верховенства права. Згідно статті 94 КАС України судові витрати в сумі 34,41 грн. покласти на відповідача.

Згідно статті 256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду у справі в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 94,161-162, 163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними, зобов*язання здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з червня по листопад 2013 року в розмірі 5 052,00 грн.,- задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з червня по листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з червня по листопад 2013 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області (м. Артемівськ, вул. Горбатова, 57) на користь ОСОБА_2 ,1984р.н., ІНН НОМЕР_1 недоотриману щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2013 року по 30.11.2013 року в сумі 5052 грн., а також судовий збір в сумі 34,41 грн.

Допустити негайне виконання постанови суду у справі в у межах суми платежу за один місяць.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Н.В.Погрібна