Справа № 2-а-671/10
Суддя: Маринич В.К.
Дата ухвалення: 2010-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Костопільський районний суд Рівненської області
Справа № 2-а-671/2010 р.
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2010 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - Маринича В.К.

при секретарі - Федас І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Костопіль Рівненської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок та нарахування пенсії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії і інвалідом II групи в звязку із захворюванням, повязаним із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. У жовтні 2010 року звертався до відповідача з письмовою заявою про перерахунок пенсії у відповідності до ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак в перерахунку пенсії йому було відмовлено.

Управління ПФУ у Костопільському районі повинно було нарахувати йому пенсію, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, але такі нарахування не проводились.

Однак це порушує його права, як інваліда та постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС, оскільки відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами та доповненнями передбачено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою та віднесених до І категорії повинна бути призначена в розмірі не менше 75% мінімальної пенсії за віком, а основна пенсія не може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком.

Просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати пенсії за період із 1 січня 2007 по 30 вересня 2010 року, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліда II групи, захворювання якого повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в меншому розмірі, ніж це було встановлено ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 1 січня 2007 по 30 вересня 2010 року відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобовязати відповідача з 01.11.2010 року, нараховувати йому щомісячну пенсію, відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», надалі при нарахуванні пенсії.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивач отримує пенсію по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС. Норми статтей, на які посилається позивач, зокрема ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» частково втратили свою чинність, оскільки рішенням Конституційного Суду України п. 28 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік», яким було внесено зміни в дані статті Закону, було визнано неконституційним і відповідно не мають зворотної дії в часі.

Внаслідок цього, порядок обчислення пенсій та підвищень до них, передбаченних законодавчими актами, до яких вносились зміни, залишився неврегульованим. Також представник відповідача надав письмові заперечення, які знаходяться в матеріалах справи. Крім того, вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом, позивач є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, інвалідом другої групи, захворювання якого повязане із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Пенсія позивачу призначалася в розмірах відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р №530 та від 17.07.2008р №654 і станом на 01.10.2010 р становила 1090грн.

Як особа, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, позивач має право на пенсійне забезпечення згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ч.З ст.67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника, внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Зокрема частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено, що розмір пенсій для інвалідів другої групи, захворювання яких повязане із роботами на ЧАЕС, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком. Частиною 1 ст.50 зазначеного Закону передбачено, що особам віднесеним до категорії 1, які є інвалідами другої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду завдану здоровю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Підпунктами 12 та 15 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 28.12.2007р. до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були внесені зміни.

Однак Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року п.п.12 та 15 п.28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 28.12.2007р. були визнані неконституційними.

Положення статей відповідних законів, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення. Отже, положення п.п.12 та 15 п.28 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів, які визнані неконституційними, втратили чинність з 22 травня 2008 року.

Покликання відповідача на те, що Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008р зміни внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», були визнані неконституційними, в свою чергу рішення щодо відновлення дії зазначеної норми в попередній редакції не приймались, як підставу своїх заперечень не заслуговують на увагу, так як відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно з ч.3 ст.150 Конституції України, такі рішення є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Рішення Конституційного Суду України про визнання правових актів чи окремих їх положень неконституційним тягне їх скасування. Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року зворотної дії в часі не має, відтак на період до 22 травня 2008 року на відповідний рік не поширюються, тому задоволенню підлягають вимоги позивача за 2008 рік лише за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Також, суд вважає безпідставними покликання відповідача на застосування положень постанов Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р №530 та від 17.07.2008р №654 при нарахуванні пенсії позивачу, викладені у письмовому запереченні, так як норми даних постанов суперечать вимогам ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, виходячи з встановлених ч.4 ст.9 КАС України засад пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосування норм ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині нарахування та виплати позивачу пенсії за періоди з 1 листопада по 31 грудня 2007 року; з 22 травня по 31 грудня 2008 року; з 1 січня по 31 грудня 2009 року та з 1 січня по 30 вересня 2010 року.

Суд визнає неспроможними доводи відповідача в частині неможливості застосування розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного у ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсій за нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", так як іншими нормативно-правовими актами, в тому числі і спеціальним законом, розмір мінімальної пенсії за віком не визначено. При цьому, положення

ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем права на підвищення пенсії відповідно до закону. Частиною 4 статті 8 КАС України заборонена відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до ч.І ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. В звязку з цим, суд вважає, що пенсія позивачу має бути призначена та виплачена виходячи з мінімального розміру пенсії за віком визначеному у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів, тому суд вважає управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі належним відповідачем у справі.

Таким чином, враховуючи вимоги ч.2 ст.162 КАС України суд частково задовольняє позов шляхом зобовязання відповідача вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити позивачу пенсію відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача нараховувати пенсію відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи надалі, то вказана вимога не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Таким чином звернення до суду зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа, тому визнання будь-якого права на майбутню безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, проте цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. Згідно ч.2 ст.87 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року ( з наступними змінами і доповненнями суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. За таких обставин строк позовної давності у даному випадку не застосовується.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.9, 11, 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі про визнання дій неправомірнимі та зобовязання провести перерахунок та нарахування пенсії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії та щомісячної додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків авари на ЧАЕС категорії 1, інваліду другої групи, відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової щомісячної пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком визначеному у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум за період з 01.11.2007р по 31.12.2007р, з 22.05.2008р по 31.12.2008р, з 01.01.2009р по 31.12.2009р та з 01.01.2010р по 30.09.2010р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Костопільського районного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ :