Справа № 807/2398/14
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2398/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцька Н.Д.

при секретарі Нагорна Л.І.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1: ОСОБА_2Ю ,

відповідача 2: ОСОБА_3Ю, ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" до Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, Державного інспектора Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до частини 3 статті 160 КАС України 27 серпня 2014 року було проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 01 вересня 2014 року.

Товариство з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до суб'єктів владних повноважень - Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області (далі Відповідач -1, Держсільгоспінспекція, контролюючий орган) та Державного інспектора Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області ОСОБА_3 (далі - Відповідач -2, інспектор) про визнання протиправними дій та скасування припису в частині.зобовязання Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" перереєструвати земельні ділянки, що знаходяться у підприємства на праві постійного користування.

28.07.2014 року позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, у якій підприємство просить визнати протиправними дії Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області та державного інспектора сільського господарства Закарпатської області ОСОБА_3 з підготовки та проведення планової перевірки Позивача, а також визнати протиправним та скасувати припис державного інспектора сільського господарства Закарпатської області ОСОБА_3 у частині зобовязання позивача здійснити перереєстрацію земельних ділянок, що належать останньому на праві постійного користування, оскільки такі вчинені з порушенням вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за обставин викладених у позовній заяві підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 та відповідач -2 заперечували проти позову та просили суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі, з підстав викладених у письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що у травні 2014 року відповідачем -1 проведено планову перевірку додержання Товариством з додатковою відповідальністю «Перечинськийлісохімічний комбінат» вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок, результати якої оформлені актами від 15 травня 2014 року.

На підставі актів перевірки від 15.04.2014 р. відповідачем 1 винесено припис № 00000056, яким також встановлено, що дві ділянки загальною площею 20,985 га наданих для виробничої діяльності використовується позивачем на праві постійного користування, перереєстрація земельних ділянок після реорганізації підприємства не проведена та приписано в тридцятиденний термін усунути виявлені порушення та привести у відповідність до чинного законодавства. На акти перевірки контролюючого органу підприємством були подані відповідні заперечення, за результатами розгляду яких останні були відхилені Держсільгоспінспекцію, про що свідчить відповідний лист за вихідним №08/2617 від 26.06.2014 року.

Відповідно до положень ст. 6, а також частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05 квітня 2007 року (далі Закон №877), державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних, органів виконавчої влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимогам законодавства субєктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості проджуукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 877 органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобовязані повно, обєктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом.

Згідно з п. 1 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 р. № 459/2011 Дердавна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до п. 6 Положення № 459 Держсільгоспінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи - державні інспекції сільского господарства в Автомній Республіці Крим, областях, містах києві та Севастополі, районах.

Відповідно до приписів частини 4 статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05 квітня 2007 року (далі Закон №877), а також підпунктів 2.4 та 2.5 пункту 2 Порядку планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання субєктами господарювання вимог земельного законодавства затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 лютого 2013 року № 132 (далі Порядок №132), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 березня 2013 року за № 412/22944 спеціального нормативного акту, який установлює процедуру планування та проведення перевірок, оформлення матеріалів за їх результатами та визначає підготовчі заходи, які необхідно здійснити відповідачами перед початком проведення перевірки: інспекційний орган зобовязаний не пізніше десяти днів до дня здійснення планового заходу надіслати субєкту господарювання письмове повідомлення про проведення планового заходу. Повідомлення про проведення планового заходу повинно містити: дату початку та дату закінчення планового заходу; найменування субєкта господарювання або прізвище, імя та по батькові фізичної особи-підприємця, щодо діяльності яких здійснюється плановий захід; найменування інспекційного органу, який буде проводити плановий захід, його місцезнаходження та телефон.

Проте позивач отримав повідомлення про перевірку № 04/1748 тільки 06 травня 2014 року, тоді як відповідний плановий захід відповідачами розпочато 12 травня 2014 року.

Окрім цього, законодавством передбачено, що повідомлення про перевірку повинно містити дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу. Такими датами, згідно повідомлення, яке міститься у матеріалах справи є 12 травня 2014 року та 14 травня 2014 року відповідно, тоді як фактично перевірка закінчилась 20 травня 2014 року, про що свідчить відповідний запис на 2-й сторінці акту. У той же час, в силу вимог частини 4 статті 6 Закону №877 та підпункту 2.3 пункту 2 Порядку № 132 продовження строку проведення планового заходу не допускається.

Акти перевірки були складені 15 травня 2014 року, тобто за пять днів до фактичного закінчення перевірки. Водночас, імперативною нормою статті 7 Закону № 877 прямо передбачено, що два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, саме в останній день перевірки.

Суд також звертає увагу і на ту обставину, що оскаржуваний припис про усунення позивачем виявлених порушень був також складений 15 травня 2014 року, тобто в процесі перевірки, а не за її результатами.

Перевіркою встановлено, що позивачу належить земельна ділянка площею 3,0217 га, надана для обслуговування санаторію-профілакторію «Сонячна поляна» в урочищі «Бабаєво», яка була придбана позивачем у власність за договором купівлі-продажу від 27 квітня 2004 року відповідно до рішення одинадцятої сесії Перечинської селищної ради четвертого скликання від 26 лютого 2004 року «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що є комунальною власністю».

Згідно рішення вісімнадцятої сесії Перечинської селищної ради четвертого скликання від 07 грудня 2004 року позивачу виданий державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку ЗК № 040923 від 01 січня 2005 року.

Під час перевірки відповідач - 2 дійшов до висновку про невідповідність останнього рішення нормі пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яка визначає, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Разом з тим, зі змісту акту перевірки, а також із пояснень відповідача -2 у судовому засіданні, вбачається, що у останнього відсутні будь-які джерела обізнаності щодо обставин, які створювали би належні підстави для зробленого ним висновку. Зокрема, інспектором в ході перевірки не проаналізовано та не досліджено технічний паспорт земельної ділянки, який в тому числі включає дані про місце розташування земельної ділянки, матеріали землевпорядної і містобудівної документації, інженерно-геологічних, санітарно-гігієнічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і вишукувань тощо.

Окрім цього, приписи підпункту 5.8 пункту 5 Порядку № 132 зобовязують перевіряючого у разі виявлення порушення вимог земельного законодавства зясувати обставини та суть вчиненого порушення земельного законодавства, установити особу, яка його вчинила, чи особу, внаслідок бездіяльності якої порушено вимоги земельного законодавства, а також установити, чи є в діях осіб, які вчинили правопорушення, чи осіб, внаслідок бездіяльності яких порушено вимоги земельного законодавства, ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення.

Всупереч вищезгаданим нормам права, відповідачем 2 не зазначено, у чому конкретно полягає дане виявлене ним порушення законодавства, які конкретно неправомірні дії були вчинені позивачем або іншими особами.

Враховуючи той факт, що організацію купівлі-продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення здійснювали місцеві державні органи земельних ресурсів, суд приходить до висновку, що придбанню позивачем земельної ділянки санаторію-профілакторію «Сонячна поляна» передували адміністративні процедури підготовки, погодження та прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування, під час яких її місцезнаходження та правовий режим слугували предметом аналізу з боку відповідних субєктів владних повноважень, компетентних надавати юридичну оцінку зазначеним питанням на предмет відповідності чинному законодавству.

Аналогічних позиції дотримається суд і при аналізі висновків інспектора щодо не зареєстрованої водоохоронної зони водного обєкту, що протікає крізь зазначену вище земельну ділянку. З огляду на приписи норм водного законодавства України, допустимим доказом наявності водоохоронної зони та/або прибережної захисної смуги, в якості складової водоохоронної зони, має бути проект встановлення водоохоронної зони (прибережної захисної смуги), або кадастровий план земельної ділянки, на якій відображено таку зону (смугу), або містобудівна документація, яка передбачає зазначене вище. Висновки будь-якого субєкта владних повноважень не можуть ґрунтуватись на припущеннях наявності такої водоохоронної зони, прибережної захисної смуги та земель водного фонду, а підлягають дослідженню та встановленню. Віднесення земель до відповідної категорії, здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (частина 1 статті 20 Земельного кодексу України). Організація роботи по винесенню в натуру та влаштуванню прибережних захисних смуг вздовж річок віднесено законом до виключної компетенції районних рад (пункт 4 частини 1 статті 9 Водного кодексу України). Відповідно до частини 7 статті 87 Водного кодексу України саме виконавчі комітети місцевих рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях.

Таким чином, в обов'язок особи, якій передається у власність земельна ділянка поруч із водним об'єктом, не може бути покладено ініціювання розробки проекту землеустрою водоохоронної зони та прибережної захисної смуги для визначення меж ділянки спеціального обмеження; у досліджуваних правовідносинах приватна особа не може нести відповідальність за дії або бездіяльність органів державної влади з цього питання.

Матеріалами справи встановлено також, що під час перевірки дотримання позивачем земельного законодавства при користуванні двома земельними ділянками у місті Перечин загальною площею 20,985 га, що належать останньому на праві постійного користування, відповідачем 2 правильно встановлено факт реорганізації підприємства у 2010 році.

У результаті зазначеної реорганізації відбулося перетворення Відкритого акціонерного товариства у Товариство з додатковою відповідальністю «Перечинський лісохімічний комбінат».

У акті перевірки відповідач 2 констатує, що у разі зміни організаційно-правової форми підприємства, до його правонаступників переходить право на земельну ділянку, яке йому належало. Але земельне законодавство не передбачає переходу цього права в порядку правонаступництва у разі реорганізації юридичної особи.

Наведене створило підстави для висновку, що після реорганізації позивачу, який використовував земельні ділянки на праві постійного користування, необхідно звернутися до відповідного органу публічної влади для переоформлення права користування земельними ділянками та зареєструвати їх у Державному земельному кадастрі.

У приписі, складеному за результатами спірної перевірки, відповідач 2 вимагає здійснити перереєстрацію земельної ділянки, яка належить позивачу на праві постійного користування, у звязку з реорганізацією останнього.

Позивач є правонаступником всіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Перечинський лісохімічний комбінат», якому видано державний акт на право постійного користування землею ІІ-ЗК №001096.

При прийнятті нового Земельного кодексу законодавець встановив, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року (згодом строк було подовжено до 1 січня 2008 року) переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них (пункт 6 розділу X Земельного кодексу). Проте, рішенням Конституційного Суду № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року положення даного пункту визнано неконституційним та таким, що втратило чинність.

Крім того, у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» та постанови Кабінету Міністрів України № 1019 від 12 листопада 2008 року встановлено, що раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Вказану позицію розділяє і Конституційний суд України (рішення Конституційного Суду № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року).

Відповідно до пункту 10 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Перетворення підприємства не є підставою (стаття 141 Земельного кодексу України) для припинення права користування земельною ділянкою та не зобовязує правонаступника, до якого переходять усе майно, усі права та обовязки правопопередника, переоформити держаний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

Оскільки законодавство не передбачає припинення права на земельну ділянку внаслідок перетворення юридичної особи, то застосуванню підлягають спеціальні положення, що визначають момент переходу прав при перетворенні, зокрема частиною 2 статті 108 Цивільного кодексу України та частиною 5 статті 59 Господарського кодексу України.

Окрім цього, законодавство в принципі не передбачає переоформлення документу, що посвідчує постійне користування земельною ділянкою для підприємств приватної форми власності, а відтак зміна акту тягне за собою єдині наслідки втрату права постійного користування, яке між тим гарантується та зберігається державою за користувачами.

Отже, суд приходить до переконання, що єдиним документом, який дозволяє Позивачу використовувати земельну ділянку на праві постійного користування та не є замінним є Державний акт ІІ-ЗК №001096, а збереженість цього права (як такого) за субєктами господарювання підтверджується описаною вище правовою позицією законодавчих та судових органів, а також не заперечується самим контролюючим орган, про що останній зазначає у своїй відповіді на заперечення на акти перевірки.

Таким чином, вимогу щодо переоформлення державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЗК №001096, суд вважає такою, що порушує права підприємства на використання земельної ділянки, на якій знаходяться його основні виробничі потужності.

За наведеного вище, суд приходить до переконання, що відповідачами порушено вимоги чинного законодавства щодо порядку проведення перевірки та принципи адміністративної процедури при здійсненні владних управлінських функцій, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування припису № 00000056 від 15.05.2014 р. в частині зобовязання Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" здійснити перереєстрацію земельних ділянок, що належать останньому на праві постійного користування підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України слід стягнути на користь Позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Керуючись статтями 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" до Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, Державного інспектора Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування припису - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області та державного інспектора сільського господарства Закарпатської області ОСОБА_3 Мирослова Юрійовича з підготовки та проведення планової перевірки дотримання Товариством з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" вимог земельного законодавства, результати якої оформлені актами від 15 травня 2014 р.

3.Визнати протиправним та скасувати припис державного інспектора сільського господарства Закарпатської області ОСОБА_3 реєстраційний номер № 00000056 від 15 травня 2014 р. у частині зобовязання Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" здійснити перереєстрацію земельних ділянок, що належать останньому на праві постійного користування.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 73, 08 грн.

5. Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяОСОБА_4