Справа № 805/2083/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 р. Справа № 805/2083/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волгіної Н.П., суддів: Куденкова К.О., Крилової М.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області (у урахування уточнених позовних вимог) про: визнання незаконною бездіяльності Державної казначейської служби України в частині ненадання відповіді на його звернення від 21 січня 2015 року про надання інформації щодо структурних підрозділів казначейства, до яких він може надати судові рішення з метою їх виконання; визнання незаконною бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області в частині ненадання відповіді на його звернення від 21 січня 2015 року про надання інформації щодо структурних підрозділів казначейства, до яких він може надати судові рішення з метою їх виконання; зобов'язання Державної казначейської служби України надати належну відповідь на звернення позивача від 21 січня 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

1 грудня 2014 року Приазовський районний суд Запорізької області видав позивачу судовий наказ про стягнення з Сєдовської селищної ради на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а 25 грудня 2014 року - судове рішення про стягнення з Сєдовської ради на користь позивача ненарахованої та невиплаченої вихідної допомоги.

25 грудня 2014 року і 10 лютого 2015 року за заявою позивача суд видав йому судовий наказ і виконавчий лист.

Боржником за вказаними судовими рішеннями є орган місцевого самоврядування - Сєдовська рада Новоазовського району Донецької області, кошти якої знаходяться на єдиному казначейському рахунку № 0316 в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Донецькій області (ГУ ДКСУ у Донецькій області). Розрахунково-касове обслуговування Ради здійснює Управління Державної казначейської служби України у Новоазовському районі (УДКСУ у Новоазовському районі).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (зі змінами), ст. 25 Бюджетного кодексу України, п.п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України (Положення) безспірне списання коштів місцевих бюджетів на підставі рішення суду здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Таким органом відповідно до Указу Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, є Державна казначейська служба України (ДКСУ).

Відповідно до п. 7 Положення ДКСУ здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45, яка набрала чинності 6 лютого 2013 року) (Порядок).

Відповідно до п. 24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п. 6 цього Порядку.

Розрахунково-касове обслуговування Ради має здійснювати УДКСУ у Новоазовському районі.

На офіційному веб-порталі ДКС України розміщена інформація (станом на момент звернення та станом на час подання позивачем адміністративного позову), що ГУ ДКСУ у Донецькій області знаходиться за адресою: м. Донецьк, ул. Солов'яненка, 115а, а її структурний підрозділ - УДКС України у Новоазовському районі, знаходиться за адресою: м. Новоазовськ, вул. Комунарів, 65а.

При перевірці позивачем цієї інформації виявилось, що вона не відповідає дійсності, так як за зазначеними адресами вказані органи не знаходяться.

Фактичне місцезнаходження УДКС у Новоазовському районі, через яке відповідно до п. 24 Порядку необхідно подавати судові рішення до виконання, позивачу невідоме.

На момент звернення позивача до першого відповідача в нього була неофіційна інформація, що ГУ ДКСУ у Донецькій області знаходиться в м. Маріуполь.

Згодом, в розділі «Новини» офіційного веб-порталу ДКСУ, позивач знайшов повідомлення заступника начальника ГУ ДКСУ у Донецькій області Чухляк О.C., адресоване 12 грудня 2014 року службовцям і працівникам ГУ ДКСУ у Донецької області, в кому міститься інформація про зміну з 18 грудня 2014 року місця розташування ГУ ДКС України у Донецькій області на нову адресу: м. Маріуполь, пр-т Леніна, 68.

Маючи нагальну потребу у виконанні судових рішень щодо Сєдовської селищної ради, 20 січня 2015 року позивач письмово звернувся із відповідним зверненням до Державної казначейської служби України, адреса якої на той час була йому достеменно відома.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як зазначає позивач, його заява є зверненням із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів. Дане звернення позивача було належним чином оформлене, подане у встановленому законом порядку і прийняте до розгляду, про що свідчить лист ДКС України від 27 січня 2015 року № 5-10/295-1452 «Щодо розгляду звернення».

ДКС України, незважаючи на те, що питання, порушені в зверненні входять до її повноважень, оскільки відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, саме на неї покладені завдання здійснювати через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів (пп. 1 п. 14); здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пп. 5 п. 4); надавати консультаційну допомогу учасникам бюджетного процесу з питань, то належать до компетенції Казначейства України (пп 24 п. 4), і з метою організації цієї діяльності йому надані повноваження контролю діяльності територіальних органів Казначейства України (пп. 3 п. 5); повноваження щодо організації планово-фінансової роботи в апараті Казначейства України, його територіальних органах (пп. 4 п.5); організації розгляду звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю Казначейства України, його територіальних органів і підрозділів, підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління (пп. 5 п. 5), в порушення ст. 7 Закону самоусунулася від надання належної відповіді на звернення позивача, переадресувавши запит власному територіальному підрозділу.

27 січня 2015 року ДКС України переслала звернення позивача до ГУ ДКС України у Донецькій області, про що позивача було повідомлено шляхом надіслання на його електронну адресу електронної копії листа.

Стаття 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється собі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як зазначено у позовній заяві, відповідь Головним управління ДКС України в Донецькій області була надана позивачу лише 23 червня 2015 року.

Відповіді на своє звернення безпосередньо від ДКС України позивач не отримав взагалі.

Позивач вважає, що бездіяльністю відповідачів порушене його Конституційне право на звернення, передбачене ст. 40 Конституції України, ч. 1 ст. 7, ст.ст. 14, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» - в частині ненадання відповіді на звернення від 20 січня 2007 року про надання інформації щодо структурних підрозділів казначейства, до яких позивач може надати судові рішення з метою їх виконання.

Враховуючи наведене вище позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 5-9, 34-35).

В судове засідання 5 серпня 2015 року позивач не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. В позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог міститься клопотання позивача про розгляд справи без його участі (а.с. 9, 35).

Представник першого відповідача в судове засіданні не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи Державна казначейська служба повідомлялась судом належним чином. В запереченнях від 4 серпня 2015 року, які надійшли на електронну адресу суду 4 серпня 2015 року, міститься клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с. 52).

Також у запереченні відповідачем зазначено наступне.

До Казначейства надійшов лист позивача від 20 січня 2015 щодо надання інформації про виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади зверненні, не входять до його повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Казначейство листом від 27 січня 2015 року № 5-10/295-1452 скерувало заяву позивача до територіального органу Казначейства у Донецькій області для розгляду та надання відповіді з порушеного заявником питання, так як заявник порушує питання щодо розташування органу Казначейства, уповноваженого на виконання рішення суду про стягнення коштів з Сєдовської селищної ради Новоазовського району Донецької області (копію листа надіслано ОСОБА_1.).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; згідно з п. 24 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 3 серпня 2011 року № 845, стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають документи до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник.

Інформацію щодо дійсного місця обслуговування Сєдовської селищної ради Новоазовського району Донецької області має Головне управління Казначейства у Донецькій області, якому і було направлено звернення позивача.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги, що Казначейство діяло у межах повноважень та не допускало порушень прав позивача, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в частині визнання незаконною бездіяльності ДКС України щодо ненадання відповіді на звернення позивача та в частині зобов'язання ДКС України надати належну відповідь на вказане звернення (а.с. 52).

Представник другого відповідача 5 серпня 2015 року до суду не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи Головне управління ДКС України в Донецькій області повідомлялось судом належним чином. Причини неявки представника управління суду не повідомлені.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що позивач та представник першого відповідача надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, представник другого відповідача до суду не з'явився, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

25 грудня 2014 року позивач отримав судовий наказ від 1 грудня 2015 року (справа № 2-н/325/16/2014, 325/1564/14-ц), виданий Приазовським районним судом Запорізької області, відповідно до якого на користь позивача з Сєдовської селищної ради Новоазовського району Донецької області підлягає стягненню сума нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати в розмірі 14 698,25 грн (а.с. 10).

У січні 2015 року позивач мав намір надати на виконання вказаний судовий наказ до УДКС України у Новоазовському районі Донецької області, в якому обслуговується Сєдовська селищна рада, але виявив, що за адресою, зазначеною на офіційному сайті ДКС України - м. Новоазовськ, вул. Комунарів, 65а (а.с. 12-15) - УДКС України у Новоазовському районі не знаходиться.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на офіційному сайті ДКС України (http://www.treasury.gov.ua/) у той час містилась інформація щодо адреси ГУ ДКС України в Донецькій області: м. Донецьк, вул. Солов'яненка, 115а (а.с. 12).

При цьому, у Розділі «Новини» (Головна > ГУ ДКСУ у Донецькій області > Діяльність > Новини) містилось (і міститься станом на 5 серпня 2015 року) повідомлення від 16 грудня 2014 року, адресоване службовцям та працівникам ГУ ДКС України у Донецькій області про переведення на роботу в іншу місцевість (а.с. 16), в якому зазначено, що у зв'язку із зміною місця розташування ГУ ДКС України у Донецькій області (нова адреса: 87500, м. Маріуполь, пр-т Леніна, 68), пропонується переведення всіх працівників на роботу у м. Маріуполь разом з Головним управлінням (а.с. 17).

20 січня 2015 року, у зв'язку із відсутністю УДКС України у Новоазовському районі за адресою, зазначеною на офіційному сайті ДКС України (м. Новоазовськ, вул. Комунарів, 65а), наявністю станом на 20 січня 2015 року на зазначеному сайті ДКС України недостовірної адреси місцезнаходження ГУ ДКС України в Донецькій області - м. Донецьк, вул. Солов'яненка, 115а, а також наявністю на даному сайті повідомлення від 16 грудня 2014 року про зміну місця розташування ГУ ДКС України у Донецькій області у м. Маріуполь, пр-т Леніна, 68, позивач звернувся до голови ДКС України із листом, в якому просив адресата надати доручення відповідному структурному підрозділу Казначейства прийняти в нього для виконання судові рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 з Сєдовської селищної ради коштів та повідомити позивача про те, якому саме органу Казначейства надано це доручення і до якого він має звернутись із судовим рішенням (наказом) для пред'явлення його до виконання (а.с. 18-19).

27 січня 2015 року із супровідним листом (вих. № 5-10/295-1452) ДКС України перенаправила звернення ОСОБА_1 від 20 січня 2015 року для розгляду до ГУ ДКС України в Донецькій області; копія листа для відома була також направлена позивачеві (а.с. 20).

Як зазначає позивач, вказаний лист був отриманий другим відповідачем 27 січня 2015 року.

Доказів, які б спростували це твердження, суду не надано.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, беручі до уваги приписи ч. 2 ст. 71 КАС України, суд вважає саме цю дату датою отримання другим відповідачем від першого відповідача звернення позивача від 20 січня 2015 року.

Не отримавши відповіді на своє звернення а ні від ДКС України, а ні від ГУ ДКС України в Донецькій області, позивач 19 червня 2015 року звернувся до суду із даним адміністративним позовом (а.с. 5-9, 24).

Після звернення позивача до суду, 23 червня 2015 року Головним управлінням ДКС України в Донецькій області позивачу була надана відповідь на його звернення від 20 січня 2015 року (а.с. 39-40), у зв'язку із чим позивачем 15 липня 2015 року була направлена до суду заява (отримана судом 22 липня 2015 року) про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач змінив свої позовні вимоги та виклав їх в новій редакції, виключивши із переліку позовних вимог, зазначених у адміністративному позові, вимогу про зобов'язання ГУ ДКС України в Донецькій області надати позивачу належну відповідь на його звернення від 20 січня 2015 року (а.с. 34-35, 42).

При прийнятті рішення по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абз. 1 п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 (далі - Положення № 460/2011) Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Відповідно до пункту 2 Положення № 460/2011, Казначейство України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра.

Пунктом 7 вищезазначеного Положення, передбачено, що Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

Таким чином, відповідачі у справі - органи владних повноважень, які виконують у даних правовідносинах владні управлінські функції, надані їм чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до першого відповідача із клопотанням надати одному із структурних підрозділів Казначейства доручення прийняти документи позивача (судовий наказ) до виконання та повідомити позивача про те, якому саме органу Казначейства надане це доручення (до якого підрозділу позивач має звернутись за для виконання судового рішення), при цьому, у позовній заяві позивач посилається на порушення відповідачами Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон України «Про звернення громадян», Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до преамбули Закону № 393/96-ВР цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Таким чином, заява позивача про надання першим відповідачем одному із структурних підрозділів Казначейства доручення прийняти документи позивача до виконання та повідомити позивача про орган, якому Казначейством надане це доручення (до якого позивач має звернутись за для виконання судового рішення) - є заявою (клопотанням) у розумінні ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», так як містить у собі прохання щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів позивача.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням прав особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань.

Як вбачається зі змісту заяви позивача від 20 січня 2015 року, останнім визнається факт необслуговування Головним управлінням ДКС України в Донецькій області Сєдовської селищної ради (яка є боржником за судовим наказом від 1 грудня 2014 року та кошти якої знаходяться (або знаходились) на єдиному казначейському рахунку в ГУ ДКС в Донецькій області) у зв'язку із тим, що Рада не перереєстрована з території, непідконтрольній України (смт. Сєдове Новоазовського району Донецької області), на територію, яка контролюється органами державної влади України (а.с. 18-19).

При цьому, у зазначеній заяві (зверненні) позивач просить ДКС України вчинити певні дії, скеровані на захист його прав та інтересів шляхом надання одному із структурних підрозділів Казначейства доручення прийняти документи позивача до виконання та повідомити позивача про те, якому саме органу Казначейства надане це доручення (до якого позивач має звернутись за для виконання судового рішення).

Відповідно до п. 4 Положення № 460/2011 Казначейство України (ДКС України) здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; управляє ліквідністю субрахунків єдиного казначейського рахунка; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду; здійснює розподіл коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також між місцевими бюджетами відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і перерахування розподілених коштів за належністю; веде базу даних про мережу розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, складає та веде єдиний реєстр розпорядників та одержувачів бюджетних коштів; надає консультаційну допомогу учасникам бюджетного процесу з питань, що належать до компетенції Казначейства України.

Згідно пп. 3-5 п. 5 Положення № 460/2011 Казначейство України з метою організації своєї діяльності контролює діяльність територіальних органів Казначейства України; організовує планово-фінансову роботу в апараті Казначейства України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку; організовує розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю Казначейства України, його територіальних органів і підрозділів, підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління.

Таким чином, органом, якому адресоване звернення позивача від 20 січня 2015 року і до компетенції якого входить вирішення порушених у заяві питань, є саме Державна казначейська служба України.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь позивачу на його звернення від 20 січня 2015 року була надана структурним підрозділом ДКС України - ГУ ДКС України в Донецькій області, 23 червня 2015 року, що є порушенням приписів ст. 20 Закону № 393/96-ВР.

Враховуючи наведене вище, беручі до уваги приписи ч. 1 ст. 15 Закону № 393/96-ВР, п. 4 та 5 Положення № 460/2011, суд дійшов висновку про наявність порушень Закону України «Про звернення громадян» в діях (бездіяльності) обох відповідачів: першого - ненадання відповіді позивачу на запит безпосередньо Державною казначейської службою України (а не його структурним підрозділом), не здійснення належним чином організації та контролю за розглядом цього звернення (в тому числі щодо своєчасності надання відповіді); другого - надання відповіді на звернення позивача з порушенням ст. 20 Закону № 393/96-ВР (порушення строку надання відповіді).

Відповідно, позовні вимоги позивача в частині визнання незаконною бездіяльності Державної казначейської служби України в частині ненадання відповіді на його звернення від 20 січня 2015 року; визнання незаконними дій (бездіяльності) Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області в частині ненадання в строк, передбачений чинним законодавством відповіді позивачу на його звернення від 20 січня 2015 року - підлягають задоволенню.

Враховуючи висновок суду щодо неправомірності ненадання першим відповідачем по справі відповіді позивачу на його звернення від 20 січня 2015 року, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача і в частині зобов'язання першого відповідача розглянути та надати належну відповідь на звернення позивача від 21 січня 2015 року, в якому міститься прохання про надання одному із структурних підрозділів Казначейства доручення прийняти документи позивача до виконання та повідомити позивача щодо цього органу, до якого позивач має звернутись за для виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 2, ст. 7-11, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 122 -154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнання незаконною бездіяльність Державної казначейської служби України в частині ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 20 січня 2015 року щодо надання одному із структурних підрозділів Казначейства доручення прийняти документи позивача до виконання та повідомити позивача про те, до якого із структурних підрозділів позивач має звернутись за для виконання судового рішення.

Визнання незаконною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області в частині ненадання в передбачений чинним законодавством строк відповіді на звернення позивача від 20 січня 2015 року про надання інформації щодо структурних підрозділів казначейства, до яких позивач може надати судові рішення за для їх виконання.

Зобов'язати Державну казначейську службу України надати відповідь позивачу на його звернення від 20 січня 2015 року в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму сплаченого при подачі адміністративного позову судового збору у розмірі 73 (сімдесят три) гривні 8 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Волгіна Н.П.

Судді Куденков К.О.

Крилова М.М.