Справа № 335/7371/15-а
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1 ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/7371/15-а 2-а/335/171/2015
(в порядку скороченого провадження)
11 серпня 2015 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, -
30.07.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо не включення з 01.02.2015 року до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого призначається пенсія, сум щомісячної додаткової грошової допомоги у розмірі 60% щомісячного грошового забезпечення, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі наданої Запорізьким обласним військовим комісаріатом довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинним станом на 01.01.2014 року, за посадою, відповідною тій, яку він займав перед звільненням з військової служби, у відповідності до ч.3 ст.63 Закону України від 069.04.1992 р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», вимог Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року №45, провести з 01.02.2015 року, перерахунок пенсії у зв`язку із встановленням постановою Кабінету міністрів України від 13.03.2013 року №161 для військовослужбовців Збройних сил України з 01.01.2014 року щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі до 60% місячного грошового забезпечення; стягнути судовий збір з Державного бюджету України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.08.1987 року оо 23.10.2013 року безперервно проходив військову службу у Збройних Силах СРСР та України. Наказом першого заступника міністра оборони України від 23.09.2013 року №167 його звільнено з військової служби у запас за пунктом „б" частини 6 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу".
Після звільнення з військової служби він звернувся із заявою про призначення пенсії до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким в подальшому його заяву з іншими документами була передано до ГУПФУ в Запорізькій області, який з 24.10.2013 року призначив йому пенсію за вислугу років на умовах Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Із змісту підпункту 2 пункту 1 постанови КМУ від 13.03.2013 року №161 „Про внесення змін до постанови КМУ від 22.09.2010 року №899" йому стало відомо, що КМУ для військовослужбовців Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) встановив щомісячну додаткову грошову винагороду: з 01.01.2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Тому настали передбачені ч.3 ст.63 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
03.07.2015 року позивач звернувся до ГУПФУ в Запорізькій області стосовно відповідного перерахунку його пенсії на підставі отриманої від Запорізького ОВК довідки.
Листом від 14.07.2015 року №535/ш-9 його заяву залишено без задоволення з посиланням на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 року.
Просить суд задовольнити в обраний ним спосіб захисту.
Ухвалою суду від 31.07.2015 у справі відкрито скорочене провадження.
06.08. 2015 р. до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких він, просить закрити провадження у справі, посилаючись на ті обставини, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 року відмовлено у частині вимог ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що з 01.08.1987 року по 23.10.2013 року позивач безперервно проходив військову службу у Збройних Силах СРСР та України. Наказом першого заступника міністра оборони України від 23.09.2013 року №167 його звільнено з військової служби у запас за пунктом „б" частини 6 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу".
Після звільнення з військової служби 24.10.2013 ГУПФУ в Запорізькій області позивачу призначено пенсію за вислугу років на умовах Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
16.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУПФУ в Запорізькій області, Запорізького ОВК про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив суд: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідку про розмір грошового забезпечення за нормами, чинним станом на 01.01.2014 року, за посадою, відповідною тій, яку він займав перед звільненням з військової служби, у зв`язку із встановленням постановою кабінету міністрів України від 13.03.2013 року №161 для військовослужбовців Збройних сил України з 01.01.2014 року щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі до 60% місячного грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними станом на 01.01.2014 року, за посадою, відповідною тій, яку він займав перед звільненням з військової служби, у відповідності до частини 3 статті 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вимог Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року №45, провести з 01.03.2014 року, перерахунок пенсії у зв`язку із встановленням постановою Кабінету міністрів України від 13.03.2013 року №161 для військовослужбовців Збройних сил України з 01.01.2014 року щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі до 60% місячного грошового забезпечення.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року адміністративний позов - задоволено. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідку про розмір грошового забезпечення за нормами, чинним станом на 01.01.2014 року, за посадою, відповідною тій, яку ОСОБА_1 займав перед звільненням з військової служби, у зв`язку із встановленням постановою Кабінету міністрів України від 13.03.2013 року №161 для військовослужбовців Збройних сил України з 01.01.2014 року щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі до 60% місячного грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управлінняПенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі наданої Запорізьким обласним військовим комісаріатом довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними станом на 01.01.2014 року, за посадою, відповідною тій, яку ОСОБА_1 займав перед звільненням з військової служби, у відповідності до частини 3 статті 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вимог Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року №45, провести з 01.03.2014 року, перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням постановою Кабінету міністрів України від 13.03.2013 року №161 для військовослужбовців Збройних сил України з 01.01.2014 року щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі до 60% місячного грошового забезпечення.
В решті постанову суду залишено без змін.
03.07.2015 року позивач звернувся до ГУПФУ в Запорізькій області стосовно відповідного перерахунку його пенсії на підставі отриманої від Запорізького ОВК довідки.
Листом від 14.07.2015 року №535/ш-9 його заяву залишено без задоволення з посиланням на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 року і надана відповідь про відсутність підстав для перерахунку пенсії.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач 30.07.2015 р. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із даним адміністративним позовом.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до пунктів 1,2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (даліЗакон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктами 3,4 цієї статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
За пунктом 2 статті 15 Закону№2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада
2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою №889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду (далі винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
На час установлення і початку виплати 1 жовтня 2010 року винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).
Відповідно до пункту 2 цієї постанови граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені пунктом 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Надалі до постанови №889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.
13 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №161, згідно з якою назва і пункт 1 постанови №889 викладені в новій редакції.
Зокрема, у пункті 1 передбачена виплата винагороди:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):
з 1 квітня 2013 р. у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 вересня 2013 р. у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 січня 2014 р. у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 квітня 2014 р. у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 липня 2014 р. у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
3) особам начальницького складу,;які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з пунктом 2 постанови №161 Міністерство оборони зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.
При цьому зміни, що вносилися до постанови №889, істотно не зачіпали положень пункту 2 цієї постанови.
На виконання постанови №889 Міністр оборони України наказом від 15 листопада 2010 року №595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за
У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її плати.
Зокрема, в пункті 3 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у пункті 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ.
За пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.
Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.
Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.
У первинній редакції Інструкція передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля(судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абзаци другий, третій пункту 5 Інструкції в редакції від 15 листопада 2010 року).
Таким чином, нормативний підхід до розуміння положень постанови № 889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону № 2011- ХІІ та правилами Інструкції дають підстави вважати, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.
Аналогічний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року, 04 листопада 2014 року та 03 березня 2015 року (справи №№ 21-368а13, 21-473а14, 21-35а15 відповідно), 17жовтня 2011року, 21 лютого та 25 вересня 2012 року,
5 листопада 2013 року, 30 вересня 2014 року (№№ 21-226а11,
21-463а11, 21-241а12, 21-210а13, 21-297а14 відповідно).
Вказана правова позиція також ґрунтується на постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 30.06.2015 року,
У вказаній постанові також зазначено, що нормативне тлумачення частини третьої статті 63 Закону № 2262-XII у поєднанні з положеннями постанови №889 та правилами Інструкції в контексті змісту фактичних обставин справи, доводить помилковість висновків судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, які до того ж не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, а отже заяву управління ПФУ слід задовольнити, судові рішення скасувати як незаконні та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
З врахуванням ч.1 ст.244 -2 КАС України рішення ВСУ, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить за значені норми права, для всіх судів України.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 31.03.2015 року відмовляючи у задоволення вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі наданої Запорізьким обласним військовим комісаріатом довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними станом на 01.01.2014 року, за посадою, відповідною тій, яку ОСОБА_1 займав перед звільненням з військової служби, у відповідності до частини 3 статті 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вимог Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року №45, провести з 01.03.2014 року, перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням постановою Кабінету міністрів України від 13.03.2013 року №161 для військовослужбовців Збройних сил України з 01.01.2014 року щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі до 60% місячного грошового забезпечення та приймаючи в цій частині нову постанову, виходив з того, що заявлені позивачем до суду вимоги в цій частині є передчасними і не свідчать про наявність спірних правовідносин саме між даними сторонами та саме з цього питання.
Враховуючи ті обставини, що після ухвалення вказаної постанови та її виконання, позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії надавши довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 і йому було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, вказані обставини не позбавляють його права звернутися до суду повторно, оскільки між сторонами на теперішній час існують спірні правовідносини з цього питання, крім того, у даному позові різний суб`єктний склад і має місце інший предмет, підстав для закриття провадження у справі, як про це зазначає відповідач, немає.
У рішенні Конституційного Суду України від 13.05.2015 року № 4рп/2015 року «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 , щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вказано, що проведення перерахунку пенсій відповідно до ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» проводиться у зв`язку зі зміною хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку з встановленням виключно законами України нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення і таким видами є лише надбавки, доплати, підвищення. Автор звернення до Конституційного Суду просив дати офіційне тлумачення положень першого речення ч.3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в аспекті того, чи є наведений у них перелік нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення вичерпним, чи в цей перелік можуть включатися і інші види грошового забезпечення, зокрема щомісячна додаткова грошова винагорода, яка встановлена постановою КМУ «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року № 889».
Заміна розміру винагороди як в сторону його збільшення, так і в сторону його зменшення не може бути підставою для проведення перерахунку пенсії, за винятком тих випадків, коли новий розмір або новий вид винагороди встановлюється виключно законами України.
Отже, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перерахунок пенсії, ГУ ПФУ у Запорізькій області керувалося положенням чинного законодавства і діяло в межах наданих повноважень.
Таким чином, підстав для визнання дій відповідача щодо перерахунку пенсії неправомірними не має, тому в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.
Оскільки вимоги про зобов`язання провести перерахунок пенсії знаходяться в залежності від вирішення перших вимог, в задоволенні яких відмовлено, то і вони є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
На підставі ст.ст. 8-11, 71, 94, 183-2, 254, 256 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, залишити без задоволення.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 11 серпня 2015 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя: Ю.В.Апаллонова