Справа № 804/4434/15
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2015 р. Справа № 804/4434/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбуд-Сервіс» до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про результати розгляду первинної скарги, -
У березні 2015 року ТОВ «Спецбуд-Сервіс» (далі позивач) звернулось до ОСОБА_2 ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач) в якому, з урахуванням уточнень, просила:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 05.03.2015 року №1879/10/04-36-10-07-09 про результати розгляду первинної скарги.
Представник позивача у судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Надав письмові заперечення, у яких посилається на те, що висновки зазначені в акті від 27.11.2014 р. № 279/04-10-22-01/53253299 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Спецбуд-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Укрбудівниця» за період 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р.», є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому ОСОБА_2 ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 19.12.2014 р. № НОМЕР_1 та Головне управління ДФС у Дніпропетровській області при прийнятті рішення про результати розгляду первинної скарги діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Надав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.
Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне задоволенні адміністративного позову відмовити виходячи з наступного.
На підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Спецбуд-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Укрбудівниця» за період 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р.
27 листопада 2014 року за результатами перевірки складено акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Спецбуд-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Укрбудівниця» за період 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р.» (далі - акт перевірки від 27.11.2014 р.).
Висновками перевірки встановлено наступні порушення:
- п. 198.1, п. 198.2, ст. 198 ПК України, ТОВ «Спецбуд-Сервіс» завищено розмір податкового кредиту на загальну суму 51 366,37 грн., внаслідок чого занижено розмір податкових зобовязань з податку на додану вартість на загальну суму 51 366,37 грн.
Згідно до акту перевірки підставою таких висновків податкового органу стало те, що перевіркою ТОВ «Спецбуд-Сервіс» документально не підтверджено факту реальность здійснення господарських відносин із контрагентами субпідрядником у серпні 2014 р.
Не погодившись з вказаними висновками ТОВ «Спецбуд-Сервіс» подало відповідачу заперечення на акт перевірки від 27.11.2014 р.
ОСОБА_2 ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 17.02.2014 р. № 581/10/04-10-22-01/33253299 «Про результати розгляду заперечень до акту перевірки ТОВ «Спецбуд-Сервіс»» від 27.11.2014 р. за № 279/10-04-22-01/33253299» позивача повідомлено, що ОСОБА_2 ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області вважає висновки, викладені в акті перевірки, правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.
За наслідками акту перевірки від 27.11.2014 р. ОСОБА_2 ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення від 19.12.2014 року за № НОМЕР_1, яким ТОВ «Спецбуд-Сервіс» збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 77 049,00 грн., в тому числі за основним платежем 51 366,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 25 683,00 грн.
Не погодившись з таким рішенням податкового органу позивач подав до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області скаргу на податкове повідомлення-рішення від 19.12.2014 р. № НОМЕР_1.
Рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 05.03.2015 р. № 1879/10/04-36-10-07-09 «Про результати розгляду первинної скарги» податкове повідомлення-рішення ОСОБА_2 ОДПІ від 19.12.14 року скасовано в частині збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 12 841,50 грн. (штрафні (фінансові) санкції), в іншій частині скаргу платника податків на зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без задоволення.

При розгляді позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми № НОМЕР_1 від 19.12.2014 року суд керувався наступним.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В п. 44.1 ст. 44 ПК України вказано, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням обємів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, як зазначено в п. 198.1 ст. 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з позицією викладеною у інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 1112/11/13-10 від 20.07.2010 р. «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:

1. Встановлення факту здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

5. Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Приписами ст. 9 вказаного Закону України визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку. Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.

Відповідно до положень листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України», зазначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між ТОВ «Спецбуд-Сервіс» та ТОВ «Укрбудівниця» укладено договір підряду від 06 серпня 2014 року №6/8/2014 на замовлення будівельно-монтажних робіт на реконструкції АЗС.

За умовами договору замовник доручає, а підрядник зобовязується виконати відповідно до умов договору будівельно-монтажні роботи на реконструкції АЗС.

Склад та обсяги послуг, що доручаються до виконання підряднику, визначені дефектним актом, кошторисом, договірною ціною, які є невідємною частиною до цього договору.

На виконання умов договору ТОВ «Спецбуд-Сервіс» надана договірна ціна, акт приймання виконаних будівельних робіт (№КБ- 2в), довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (№КБ-3), податкові накладні на загальну суму 308 200,00 грн. (в тому числі податок на додану вартість у розмірі 51 366,67 грн., який включено до податкового кредиту серпня 2014 року), платіжні доручення. Дефектний акт до перевірки не надавався.

У журналі-ордері рахунку 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» за серпень 2014 року відсутнє відображення господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Укрбудівниця».

Судом встановлено, що в договорі підряду не вказано з чиїх матеріалів та чиє обладнання було використано при виконанні підрядних робіт.

Крім того, не зазначено про можливість залучення субпідрядників для виконання даних робіт.

Так, згідно зі звітом 1ДФ за III квартал 2014 року (№ від 20 жовтня 2014 року) в штаті ТОВ «Укрбудівниця» працювало 5 осіб. На одного штатного робітника (ІПН НОМЕР_2) відсутні жодні нарахування, отже він не виконував жодних робіт за липень-вересень 2014 року. Інший робітник (ІПН НОМЕР_3) був прийнятий на роботу 11 вересня 2014 року, тому не виконував будівельно-монтажні роботи у серпні 2014 року для ТОВ «Спецбуд-Сервіс».

Отже, будівельно-монтажні роботи у серпні 2014 року для ТОВ «Спецбуд-Сервіс» виконували 3 працівника, один з яких є керівник та головний бухгалтер ТОВ «Укрбудівниця» ОСОБА_3 (згідно зі звітом 1ДФ за III квартал 2014 року звільнений 10 вересня 2014 року).

Відповідно до акту виконаних будівельних робіт загальна сума трудомісткості робіт за вищезазначеним договором становить 2786,05 людино-годин. Враховуючи, що дані роботи виконували З працівника, то кожен з них повинен був відпрацювати 928,68 годин за місяць. Вони працювали у серпні 2014 року 26 днів (договір підряду укладено від 06 серпня 2014 року). Виходячи з цього, робочий час у день для кожного з них складав 35,72 годин.

В результаті проведеного аналізу податкової звітності ТОВ «Укрбудівниця» встановлено відсутність основних фондів.

ТОВ «Укрбудівниця» виписано 29 серпня 2014 року на виконані на адресу ТОВ «Спецбуд-Сервіс» будівельно-монтажні роботи 5 податкових накладних з сумою податку на додану вартість кожної менше 10 тис. грн., що свідчить про ухилення підприємства від реєстрації даних податкових накладних до Єдиного реєстру податкових накладних з метою приховування номенклатури товару.

Згідно з наданими документами ТОВ «Спецбуд-Сервіс» - генпідрядник робіт за договором підряду №22/07-2014 від 22 липня 2014 року для замовника - ТОВ «Термінал» (), яке було замовником робіт на обєкті: реконструкція АЗС з встановленням автомобільного газового пункту (АГЗП) стаціонарної заправки газом з ємкістю на 10 куб. м. (СЗГ-10), розташованою за адресою: Київська обл., Миронівський район, с. Пії, вул. Молодіжна, 20.

Вказане свідчить про те, що роботи по договору від 06 серпня 2014 року виконувалися в межах договору від 22 липня 2014 року (субпідрядні роботи).

Суд вважає за необхідне зазначити, що ТОВ «Спецбуд-Сервіс» мало ліцензію та трудові ресурси для самостійного здійснення цих робіт.

Крім того, ТОВ «Укрбудівниця» знаходиться у м. Дніпропетровську, в той час як роботи виконувались у м. Києві. Представник позивача у судовому засіданні пояснити дану обставину не змогла, а лише посилалась не те, що з представниками ТОВ «Укрбудівниця» не спілкувалась.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «Спецбуд-Сервіс» здійснювало з ТОВ «Укрбудівниця» операції, які не направлені на реальне настання правових наслідків, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 51 366,00 грн.

Суд критично відноситься до тверджень позивача про реальність здійснення господарських операцій у серпні 2014 р. з ТОВ «Укрбудівниця» та погоджується з висновками відповідача щодо направлення діяльності ТОВ «Спецбуд-Сервіс» на отримання податкової вигоди з контрагентом, який не виконує свої податкові зобовязання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередника з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, та не мають реального товарного характеру.

Таким чином, суд вважає правомірним податкове повідомлення-рішення від 19.12.2014 року за № НОМЕР_1, яким ТОВ «Спецбуд-Сервіс» збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 77 049,00 грн., в тому числі за основним платежем 51 366,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 25 683,00 грн.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 05.03.2015 року №1879/10/04-36-10-07-09 про результати розгляду первинної скарги, з підстав неповідомлення про місце і час проведення розгляду заперечення до акту, то суд зазначає.

Згідно матеріалів справи, керівництво підприємства ТОВ «Спецбуд-Сервіс» запрошувалось на розгляд заперечення листом-запрошенням №30346/10/04-10-22-01 від 15 грудня 2014 року, надісланим 15 грудня 2014 року засобами курєрського звязку.

Проте, дане відправлення повернуто відправнику 22 грудня 2014 року з відміткою «документи повернуто відправнику, тому що отримувач за даною адресою відсутній».

Крім того, суд зазначає, що відсутність представника підприємства при розгляді скарги не є підставою для скасування рішення, прийнятого за результатами її розгляду.

Таким чином, суд вважає, що Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, приймаючи рішення від 05.03.2015 року про результати розгляду первинної скарги діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Спецбуд-Сервіс» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про результати розгляду первинної скарги є не обргрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбуд-Сервіс» до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про результати розгляду первинної скарги - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1