Справа № 810/1022/15
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2015 року Справа № 810/1022/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ"
доІрпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ" звернулось до суду з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 03.12.2014 № та 03.12.2014 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ" донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 67237 грн. 00 коп. і податку на прибуток підприємств у сумі 76567 грн. 00 коп. та застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 35951 грн. 00 коп., на думку позивача, прийняті відповідачем з порушенням норм матеріального права та не відповідають вимогам закону, висновки контролюючого органу відносно факту вчинення підприємством правопорушення є помилковими, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

В судове засідання, призначене на 27.03.2015, представники сторін не з'явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про вручення представникам сторін судових повісток (т. 1 зворотній бік а.с. 166).

Матеріали справи містять клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення судового засідання або повідомлень про причини неприбуття від відповідача до суду не надходило.

Крім того, письмових заперечень або пояснень на обґрунтування своєї позиції відповідачем суду надано не було.

Частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи сторони повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з'явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ" (ідентифікаційний код 30568931, місцезнаходження: 08292, Київська область, м. Буча, вул. Чкалова, буд. 3) зареєстроване в якості юридичної особи 22.10.1999 та здійснює господарську діяльність, пов'язану, зокрема, з установленням та монтажем машин і устаткування, організацією будівництва будівель, будівництвом житлових і нежитлових будівель, інших споруд та трубопроводів, що підтверджується даними, наведеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 1 а.с. 158-161).

Як платник податків позивач перебуває на податковому обліку в Ірпінській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області.

У листопаді 2014 року посадовою особою Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на підставі пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ" вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати до бюджету податку на прибуток підприємств за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 та податку на додану вартість за період з 01.07.2013 по 31.07.2013 при здійсненні фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт".

За результатами перевірки складено акт від 18.11.2014 № 1314/22-4/30568931 (далі - акт перевірки), в якому зафіксовано, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ" під час декларування податкових зобов'язань за господарськими операціями з придбання у його контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" товарів не дотримано вимог пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за 2013 рік на загальну суму 402986 грн. 00 коп. та завищення податкового кредиту за липень 2013 року на суму 67237 грн. 00 коп.

При перевірці правильності декларування позивачем власних податкових зобов'язань за наведені вище звітні періоди контролюючим органом прийнято до уваги відомості, отримані від інших територіальних органів доходів і зборів про господарську діяльність контрагента позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" та про характер його взаємовідносин з іншим суб'єктом господарювання - Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтайм Плюс" по ланцюгу постачання.

Зокрема, контролюючий орган зважав на податкову інформацію, отриману відносно наведеної юридичної особи, стосовно:

- відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтайм Плюс" - контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" - за податковою адресою;

- неподання Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтайм Плюс" у ході контролюючого заходу первинних документів бухгалтерського обліку на підтвердження факту отримання товарів (послуг) та їх подальшої передачі контрагентам-покупцям;

- відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів для забезпечення ведення фінансово-господарської діяльності в обсягах задекларованих ним показників.

Враховуючи наведені вище відомості, відповідач дійшов висновку про те, що контрагент позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт", є юридичною особою з ознаками фіктивності, правочини між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтайм Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт", а у подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" та позивачем не спричинили жодних правових наслідків.

За таких обставин, контролюючий орган вважає, що договори, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" зобов'язалось поставити на користь позивача товарно-матеріальні цінності, фінансово-господарські документи та податкову звітність складено сторонами правочинів без фактичного здійснення господарських операцій, а лише з метою незаконного одержання податкової вигоди у вигляді формування витрат та податкового кредиту на користь позивача.

Внаслідок допущення позивачем вказаного правопорушення під час визначення ним об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств та податком на додану вартість, відповідач дійшов висновку про заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2013 рік на суму 76567 грн. 00 коп. та податку на додану вартість за липень 2013 року у загальному розмірі 67237 грн. 00 коп.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.12.2014 № та 03.12.2014 № , якими відповідно до приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежами: податок на прибуток підприємств у розмірі 95708 грн. 75 коп., з яких: 76567 грн. 00 коп. - за основним платежем, 19141 грн. 75 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями; податок на додану вартість у розмірі 84046 грн. 25 коп., з яких: 67237 грн. 00 коп. - за основним платежем, 16809 грн. 25 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Отримавши наведені вище рішення, позивач скористався наданим йому статтею 56 Податкового кодексу України правом на їх оскарження в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Головного управління ДФС у Київській області.

Скаргу позивача рішенням Головного управління ДФС у Київській області від 06.02.2015 № 380/10/10-36-10-01-04 залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 03.12.2014 № та 03.12.2014 № - без змін.

Не погоджуючись із рішеннями, прийнятими Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області, позивач оскаржив їх до суду.

Позивач зазначає, що твердження контролюючого органу стосовно вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ" податкового правопорушення є помилковими, оскільки нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та визначення ним сум податкового кредиту здійснено у відповідності до вимог податкового законодавства, господарські операції з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності.

Оскільки висновки податкового органу про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за наслідками вчинення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" ґрунтуються на твердженнях про безтоварність господарських операцій позивача та його контрагента та про відсутність наміру учасників правочинів досягти реальних правових наслідків, позивачем, з метою спростування таких доводів, подано суду відомості стосовно формування витрат та податкового кредиту за звітні періоди, що підлягали перевірці, первинні фінансово-господарські документи, що підтверджують виконання правочинів та зв'язок між фактом придбання позивачем товарів із його господарською діяльністю.

Досліджуючи інформацію, що викладена в акті перевірки, та документи, подані позивачем, судом встановлено наступне.

У липні 2013 року позивачем придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" товари - лакофарбову продукцію (розчинник, інтерцинк, інтергард, інтертейн). Придбання наведених товарів здійснювалось без укладання договорів на підставі виписаних контрагентом позивача рахунків-фактур від 18.06.2013 № СФ-0000365, 05.07.2013 № СФ-0000414 та 17.07.2013 № СФ-0000459 (т. 1 а.с. 55-57).

Прийняття позивачем вказаного товару у його контрагента проводилось шляхом підписання видаткових накладних від 03.07.2013 № РН-0000415 на загальну суму 112001 грн. 64 коп., у тому числі ПДВ - 18666 грн. 94 коп.; 25.07.2013 № РН-0000505 на загальну суму 312213 грн. 86 коп., у тому числі ПДВ - 52035 грн. 64 коп. та 25.07.2013 № РН-0000506 на загальну суму 59367 грн. 66 коп., у тому числі ПДВ - 9894 грн. 61 коп., копії яких наявні в матеріалах справи (т. 1 а.с. 51, 52, 53).

Оплату за поставлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" товарно-матеріальні цінності у загальному розмірі 565546 грн. 28 коп. здійснено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента позивача, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень (т. 1 а.с. 62, 63, 64).

На підтвердження сум податку на додану вартість, що була сплачена позивачем у складі ціни товару, Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" виписано податкові накладні від 16.07.2013 № 67 на загальну суму 323500 грн. 58 коп., у тому числі ПДВ - 53916 грн. 76 коп. (т. 1 а.с. 58) та 18.07.2013 № 76 на загальну суму 79921 грн. 26 коп., у тому числі ПДВ - 13320 грн. 21 коп. (т. 1 а.с. 59).

Податок на додану вартість у загальній сумі 67236 грн. 97 коп. за наведеними вище податковими накладними включено позивачем до податкового кредиту за липень 2013 року.

У свою чергу, витрати, понесені позивачем на придбання у липні 2013 року у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" товарів у загальному розмірі 402985 грн. 97 коп., включені позивачем до витрат, що враховуються під час обчислення об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, за 2013 рік.

За поясненнями представника позивача, вказані вище матеріальні активи замовлялись підприємством з метою їх подальшого постачання контрагентам-одержувачам, а саме: Дочірньому підприємству "Західно-Українське монтажне управління" Відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж" та Дочірньому підприємству "Прип'ятське монтажне управління Відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж", а також задля виконання власних господарських зобов'язань за договорами від 04.07.2012 № 50-3371-00-010 та 21.12.2012 № 50-3371-01-14, укладеними позивачем з Іноземним підприємством "Ер Лікід ІНЖИНІРИНГ І СЕРВІС Україна", відповідно до умов яких позивач зобов'язався виконати на користь наведеного контрагента роботи, у тому числі, з фарбування металоконструкцій до фінального шару.

Крім того, як зазначає представник позивача, виконання окремих операцій, зокрема, з фарбування модуля і металоконструкцій до фінального шару, підприємство доручало стороннім компаніям, у тому числі Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма "Промальп ЛТД" за договором від 23.05.2013 № 961-10, яке, у свою чергу, з метою надання позивачу послуг, пов'язаних з фарбуванням модуля і металоконструкцій, придбавало у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ" наведену вище лакофарбову продукцію.

На підтвердження вказаних вище обставин представником позивача надано суду копії договорів та додаткових угод до них, розрахунків договірної ціни, узгоджених сторонами правочину локальних кошторисів, довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) примірної форми КБ-3, видаткових накладних, актів виконаних робіт тощо.

З метою доведеності суду обставин, що свідчать про отримання позивачем вказаних вище матеріальних активів, представником позивача подано суду належним чином засвідчені копії витягу з журналу реєстрації довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, товарно-транспортних накладних, а також матеріальний звіт за 2014 рік та оборотно-сальдові відомості, що підтверджують відображення придбаних у контрагента позивача товарів у бухгалтерському обліку підприємства.

Крім того, представником позивача надано суду копії договору оренди нерухомого майна від 01.01.2013 № 7ДП, укладеного Дочірнім підприємством "Ютем - Інжиніринг" Відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж" (правонаступником якого є позивач) з Публічним акціонерним товариством "Південтеплоенергомонтаж", а також акта приймання передачі нерухомого майна від 01.01.2013 № 1 до наведеного договору, що свідчать про наявність у позивача на праві користування нерухомого майна - офісних та складських приміщень, які у свою чергу підтверджують можливість зберігання придбаної у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" лакофарбової продукції.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів з 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України.

Так, Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Кодексу, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів підпунктів 9.1.1, 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 та підпунктів 14.1.165, 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість належать до загальнодержавних податків, які нараховуються та сплачуються відповідно до норм розділів ІІІ та V цього Кодексу.

Згідно з приписами підпункту 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 розділу ІІІ Податкового кодексу України, платниками податку на прибуток підприємств з числа резидентів є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Об`єктом оподаткування цим податком є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу (підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України).

При цьому, витратами в силу приписів підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України вважається сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У свою чергу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Таким чином, понесені підприємством витрати, у разі їх відображення у належним чином оформлених первинних (розрахункових, платіжних та інших) документах, можуть бути віднесені до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств для зменшення його валового доходу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України, для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Абзацом 2 пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується з 1 січня 2012 року для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить більше 10 тисяч гривень (пункт 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Слід також зазначити, що в силу приписів пункту 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379 (який набрав чинності з 16.12.2011 та діяв до 01.03.2014) податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 1 даного Порядку.

Цим же пунктом передбачено, що податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість, тобто, у даному випадку - юридична особа, що отримала свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: 1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); 2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; 3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; 4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; 5) наявності у покупця належним чином оформленої податкової накладної.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судом під час судового розгляду справи, факт постачання Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" на користь позивача лакофарбової продукції підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності; складені сторонами правочинів первинні документи містять повну інформацію про поставлений товар, його кількісне та вартісне вираження; право на формування податкового кредиту підтверджується податковими накладними; жодних обмежень, визначених статтею 139 та пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що не дають позивачу права на формування витрат для зменшення його валового доходу в цілях оподаткування податком на прибуток підприємств та включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, контролюючим органом не наведено.

У період виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" господарських зобов`язань перед позивачем вказана юридична особа була зареєстрована у встановленому законом порядку платником податку на додану вартість.

У свою чергу, з урахуванням видів діяльності позивача за КВЕД (установлення та монтаж машин і устаткування, організація будівництва будівель, будівництво житлових і нежитлових будівель, інших споруд та трубопроводів), досліджені судом первинні документи фінансового та податкового обліку позивача у сукупності свідчать про використання позивачем отриманої від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" лакофарбової продукції у власній господарській діяльності, що у свою чергу підтверджує реальність виконання наведених вище операцій.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наявність у контролюючого органу під час перевірки платника податків певної інформації про господарську діяльність його контрагентів, одержаної від інших контролюючих органів чи з інформаційних систем органів доходів і зборів, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочину власних господарських зобов`язань з поставки товарів (робіт, послуг).

Водночас, з дослідженого судом акта перевірки вбачається, що відповідачем в дійсності факт отримання позивачем від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" лакофарбової продукції та її використання у господарській діяльності не перевірявся, безпосередньо аналіз поданих фінансово-господарських документів не здійснювався, а в акті лише відтворено отриману від інших органів доходів і зборів податкову інформацію стосовно господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" та про характер взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" з його контрагентом-постачальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтайм Плюс", що ґрунтується на суб`єктивних думках та припущеннях посадових осіб контролюючого органу.

Так, відомості стосовно відсутності у контрагента позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів не можуть однозначно свідчити про невиконання цим суб`єктом договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими суб`єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Посилання відповідача як на підставу для зменшення позивачу суми витрат та податкового кредиту на нікчемність правочинів, укладених Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" з іншим суб`єктом господарювання, а саме: Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтайм Плюс", судом до уваги не приймаються як такі, що не мають значення для вирішення даної справи, оскільки виходять за межі предмету доказування та стосуються осіб, які не беруть участі у даній справі.

Суд також зважає на приписи статті 62 Конституції України, відповідно до яких вина особи у вчиненні злочину повинна бути підтверджена обвинувальним вироком суду.

На момент розгляду справи обвинувального вироку, який би зафіксував вину посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пейнт" у здійсненні фіктивного підприємництва, представником відповідача суду не надано.

Суд також звертає увагу на те, що обов'язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення чинного законодавства є персоніфікованими. Це означає, що на особу не може покладатися відповідальність за правопорушення, вчинені іншими особами.

Так, позивач, в силу покладеного на нього обов`язку сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, визначені податковим законодавством, вступає у відповідні податкові правовідносини з державою та не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на органи доходів і зборів, а отже не володіє інформацією відносно виконання контрагентом власних податкових зобов'язань перед бюджетом, та, як наслідок, не може зазнавати негативних наслідків у зв`язку з протиправними діяннями інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що твердження контролюючого органу про відсутність факту постачання позивачу лакофарбової продукції його контрагентом були спростовані, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентом у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суму задекларованих позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, та податкового кредиту, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення - рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 03.12.2014 № та 03.12.2014 № є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивачем вимоги про відшкодування понесених ним судових витрат не заявлялись, судові витрати стягненню з бюджету не підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Податкові повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 03.12.2014 № та 03.12.2014 № , - визнати протиправними та скасувати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.