Справа № 2а/2370/4826/2012
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2013-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Черкаси

17 січня 2013 року Справа № 2а/2370/4826/2012

11 год. 45 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Паламар П.Г.,

при секретарі -Овсієнку О.І.,

за участю представника позивача Савчук Р.А. -за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області до відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулося управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з позовом до відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції з вимогою про визнання протиправними дій (бездіяльності) головного державного виконавця ВДВС Тальнівського управління юстиції Нескромного С.І. при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 32722235 від 19.11.2012 р. та скасування вказаної постанови.

Представник позивача в судовому засідання заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, при цьому зазначив, що недобросовісне виконання відповідачем своїх обов'язків, зокрема, невчасне направлення відповідних запитів, неповна перевірка майнового стану боржника та проведення інших виконавчих заходів, які носять формальний характер та не направлені на фактичне стягнення з боржника суми заборгованості, в результаті призвело до затягування виконавчого провадження та порушення прав позивача як стягувача в даному виконавчому провадженні. Вказане свідчить про незаконність дій відповідача і порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також про те, що винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві підлягає скасуванню.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак направив на адресу суду заперечення, в якому з позовом та доводами позивача не погодився та пояснив, що ним вчинені всі необхідні дії, запрошено необхідну інформацію щодо майнового стану боржника та досліджено можливість погашення боргу шляхом звернення стягнення на майно. У зв'язку з відсутністю такої можливості, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа з підстав, передбачених пунктом 7 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки сума боргу по зведеному виконавчому провадженню складає 2690 грн. 39 коп., що не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, а відтак, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється.

На основі зазначеного відповідач вважає свої дії правомірними та обґрунтованими, вчиненими відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження»у межах наданих йому повноважень, тому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання поданого управлінням Пенсійного фонду України в Тальнівському районі рішення про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 170 грн. постановою від 21.05.2012 р. відкрито виконавче провадження по даних матеріалах, а 19.11.2012 р., у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Зокрема, відповідачем у поданому запереченні доведено до відома, що 15.11.2012 р. державним виконавцем здійснено вихід по місцю проживання боржника. У свою чергу, боржником надано пояснення про відсутність коштів у зв'язку з лікуванням. Також відповідачем встановлено, що будинок боржника перебуває в банківській заставі, а майно, на яке може бути звернено стягнення, в ньому не виявлено, про що складено відповідний акт.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог та правомірність дій відповідача стосовно завершення виконавчого провадження, суд керується положеннями Закону України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 р. № 606-XIV (далі -Закон № 606-XIV), який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 1статті 11 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених статтею 17 Закону № 606-XIV, частиною 8 якої серед таких документів визначено і рішення органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Згідно частини 1 статті 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Поміж заходів примусового виконання рішень згідно статті 32 Закону № 606-XIV є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника регулюється статтею 52 Закону № 606-XIV.

Зокрема, згідно частини 1вказаної статті Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частина 2 статті 52 Закону № 606-XIV визначає, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Відповідно до частини 5 статті 52 Закону № 606-XIVу разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

В силу норми частини 7 статті 52 Закону № 606-XIVу разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Суд акцентує увагу на нормі частини 2 статті 47 Закону № 606-XIV, де зазначається про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Відповідно до п. 4.11.2 «Інструкції про проведення виконавчих дій»затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 74/5, 15.12.1999 року (далі -Інструкція) акт має бути перевірений начальником відповідного органу державної виконавчої служби на предмет правильності вказаних у ньому відомостей, у т.ч. чи вжиті державним виконавцем усі необхідні заходи щодо розшуку майна боржника, правильність оформлення опису й оцінки майна з залученням до цього сторін або їх представників, його схоронність на день складання акта тощо. У разі потреби при такій перевірці може бути викликаний і опитаний стягувач, чи немає в нього відомостей щодо наявності в боржника майна, не виявленого державним виконавцем при проведенні опису.

Так, з доводів відповідача випливає, що в його діях відсутні правопорушення, оскільки належним чином досліджено можливість погашення боргу боржника шляхом звернення стягнення на його майно та встановлено факт відсутності такого майна.

Однак, з цього приводу суд зазначає, що відповідачем до заперечення не додано документів на підтвердження своїх доводів у розумінні статті 71 КАС України, зокрема, відповідного акту, обов'язкова наявність якого передбачена вище вказаною нормою частини 2 статті 47 Закону № 606-XIV.

З підстав викладеного суд вбачає, що державним виконавцем порушено вимоги Закону № 606 щодо порядку оформлення та відповідного засвідчення вчинюваних виконавцем дій, оскільки ним не складено акт, яким би засвідчувався факт наявності вказаних обставин, а саме -відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення.

Дане порушення унеможливило встановлення та підтвердження судом обставин, важливих для розгляду справи по суті, зокрема, які саме дії реально були вчинені державним виконавцем на виконання покладених на нього завдань в розрізі здійснення спірного провадження.

Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності обов'язок доказування покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, з аналізу допущеного порушення відповідача, суд приходить до висновку про неправомірність подальших його дій -винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.11.2012 р.-через порушення механізму здійснення виконавчого провадження та недотримання порядку оформлення вчинюваних державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції дій.

Проаналізувавши норми чинного законодавства з їх наступним застосуванням при проведенні оскаржуваних позивачем виконавчих дій, суд виявив порушення з боку державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Виходячи з викладеного, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області про визнання дій відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції протиправними, оскільки відповідач не дотримався вимог, передбачених Законом України «Про виконавче провадження»при винесенні оскаржуваної постанови, що також вказує на наявність підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 -163Кодексу адміністративного судочинства, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 32722235 від 19.11.2012 року.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №32722235 від 19.11.2012 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у порядку ст.186 КАС України.

Суддя П.Г. Паламар

Повний текст постанови виготовлений 21 січня 2013 року.