Справа № 461/14328/14-а
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/461/57/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Мисько Х.М.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил та притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в :

позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в інтересах ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС, в якому просить скасувати постанову №1123/20900/14 від 01 серпня 2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 у звязку із пропущенням терміну притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що постановою №1123/20900/14 від 01 серпня 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 НМДГ. Вважає, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності із порушенням строків накладення адміністративного стягнення, оскільки правопорушення вчинено 04 листопада 2013 року, протокол складений 13 травня 2014 року, що на 4 місяці перевищує термін притягнення до адміністративної відповідальності; постанова винесена 01 серпня 2014 року, що на 7 місяців перевищує термін притягнення до адміністративної відповідальності. Крім цього, вказує, що при винесенні постанови відповідачем не було враховано особи правопорушника, його майновий стан, оскільки він є безробітним та вперше притягується до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні представники позивача адміністративний позов підтримали, надали пояснення, аналогічні до викладених у такому та просили позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надав письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що на виконання п.1 розпорядження начальника Львівської митниці Міндоходів від 16 жовтня 2013 року № 125-р встановлено, що відповідно до наявної бази даних Львівської митниці Міндоходів ЦБД ЄАІС ДМСУ та ПІК «Інспектор 2006» ОСОБА_3 04 листопада 2013 року ввіз на митну територію України через митний пост Рава-Руська, смугою руху спрощеного митного контролю в митному режимі «транзит» транспортний засіб «BMW 525TDS», кузов № НОМЕР_1, р.н. RP38742. 13 травня 2014 року ОСОБА_3 зявився у Львівську митницю Міндоходів, викликаний листом Львівської митниці Міндоходів від 24 квітня 2014 року № 13-70-53/29-4164. Згідно ЦБД ЄАІС ДМСУ та ПІК «Інспектор 2006» зазначений вище транспортний засіб з митної території України станом на 13 травня 2014 року громадян України ОСОБА_3 не вивіз та у інший митний режим, згідно законодавства, не помістив. В ході провадження у справі встановлено, що ОСОБА_3 до Львівської Митниці Міндоходів з приводу продовження строку доставки товарів не звертався. Вказує, що порушення, передбачене ч. 3 ст.470 МК України є триваючим та виявлене 13 травня 2014 року, що зафіксовано протоколом про порушення митних правил від 13 травня 2014 року № 1123/20900/14 і саме цієї дати відраховується строк накладення адміністративного стягнення. Крім того, вказує, що позивач під час написання пояснень від 13 травня 2014 року вказував на факт поломки автомобіля, проте жодних документів ні до митниці ні до суду не подав. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що на виконання п.1 розпорядження начальника Львівської митниці Міндоходів від 16 жовтня 2013 року № 125-р було виявлено, що відповідно до наявної бази даних Львівської митниці Міндоходів ЦБД ЄАІС ДМСУ та ПІК «Інспектор 2006» позивач ОСОБА_3 04 листопада 2013 року ввіз на митну територію України через митний пост Рава-Руська, смугою руху спрощеного митного контролю в митному режимі «транзит» транспортний засіб «BMW 525TDS», кузов № НОМЕР_1, р.н. RP38742.

13 травня 2014 року ОСОБА_3 зявився у Львівську митницю Міндоходів, оскільки викликаний листом Львівської митниці Міндоходів від 24 квітня 2014 року № 13-70-53/29-4164.

Згідно ЦБД ЄАІС ДМСУ та ПІК «Інспектор 2006» зазначений вище транспортний засіб з митної території України станом на 13 травня 2014 року громадян України ОСОБА_3 не вивіз та у інший митний режим, згідно законодавства, не помістив.

Частиною 4 статті 255 Митного кодексу України визначено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму.

У відповідності до ст.ст. 90,93,102 МК України та розділу І п. 4 наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 № 1118 «Про затвердження правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», даний автомобіль перебуває під митним контролем та до його переміщення повинні виконуватися наступні вимоги, а саме: перебувати у незмінному стані, крім природних змін; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленим у митний орган призначення до закінчення строку.

Статтею 95 митного Кодексу України визначено строки транзитних перевезень, а саме: для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Таким чином, судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_3 перевищив встановлений ст.95 МК України строк доставки транспортних засобів до митного органу призначення більше, ніж на 10 (десять) діб.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України.

Крім цього, позивачем не надано доказів, що в ході провадження у справі відповідачем, ним подавались заяви чи клопотання до Львівської Митниці Міндоходів з приводу продовження строку доставки товарів.

Твердження позивача про пропуск строку притягнення його до відповідальності спростовується наступними положеннями законодавства.

Згідно з ч.1 ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. Тобто ст. 467 МК України не визначає виключного переліку триваючих порушень.

Відповідно до листа Мінюсту України від 17 липня 2007 року № 22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обовязків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обовязок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

ОСОБА_4 юстиції України від 01 грудня 2003 року № 22-34-1465 розяснено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Зважаючи на викладене, триваючі правопорушення слід розглядати як формально закінчені з моменту їх субєктивного офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки і т.д.

Частиною 3 статті 470 МК України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів. Тобто обовязковим елементом складу правопорушення є перевищення строку вивезення більш як на 10 діб, що вже свідчить про триваючий характер правопорушення. А тривати дане правопорушення може як декілька днів так і декілька років, не обмежуючи момент виявлення.

Окрім того, листом Міндоходів України від 30 серпня 2013 року №16666/7/99-99-24-03-09-17 було розяснено, що обґрунтованим є розгляд питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, за підстав віднесення його до категорії триваючих (зокрема, недоставляння до митниці у встановлений ст. 95 МК України строк) не пізніше, ніж через 6 місяців з дня виявлення.

Враховуючи наведені розяснення, суд приходить до висновку, що порушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України є триваючим та у даному випадку виявлене 13 травня 2014 року, що зафіксовано протоколом про порушення митних правил від 13 травня 2014 року № 1123/20900/14 і саме цієї дати відраховується строк накладення адміністративного стягнення.

Стосовно покликання позивача на те, що при розгляді протоколу про порушення митних правил від 13 травня 2014 року № 1123/20900/14, Львівською митницею не було врахованого його особу та майновий стан спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 22 КпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності й обмежитись усним зауваженням. У разі, коли суд дійде висновку про необхідність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення, він повинен умотивувати своє рішення з посиланням у постанові на відповідні обставини.

Так, Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 03 червня 2005 р. N 8 роз'яснив, що, вирішуючи питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КпАП, суди повинні враховувати як вартість, так і кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

Відповідачем доведено, що позивач під час написання пояснень від 13 травня 2014 року вказував на факт поломки автомобіля, проте жодних документів до митниці не подав.

Згідно з ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до ч.ч.1,2,4 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Субєкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Судом встановлено, що позивачем, всупереч вимогам вищевказаних статей, не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, оскільки позивачем не доведено пропущення терміну притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, представником відповідача в судовому засіданні було доведено правомірність винесення постанови від 01 серпня 2014 року.

З огляду на вищевикладене, а також на те, що постанова від 01 серпня 2014 року винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття ухвали; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. 19 ч.2, ст.55 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 8, 11, 18, 70, 71, 86, 99, 138, 154, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, ст.ст. 3, 90, 93, 95, 102, 255, 470, 467, 487 МК України, ст.ст. 22, 293 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

у задоволенні позову відмовити.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Мисько Х.М.