Справа № 826/10833/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 серпня 2015 року № 826/10833/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить:

визнати протиправними дії державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва щодо відмові у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» за грудень 2014 року в електронній формі (від 16 січня 2015 року № );

визнати протиправними дії державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва щодо присвоєння статусу «не визнано як податкова декларація» податкової декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» за грудень 2014 року в електронній формі (від 16 січня 2015 року № );

скасувати рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва, оформлене у вигляді листа-повідомлення від 22 січня 2015 року № 341/26-50-15-01-10 про відмову у визнанні прийнятої від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року податковою звітністю;

визнати протиправними дії державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва щодо розірвання договору від 16 листопада 2012 року № 161120121 про визнання електронних документів, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» та державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва;

скасувати рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва від 27 січня 2015 року № 1550/10-26-50-11-02 щодо розірвання договору про визнання електронних документів від 16 листопада 2012 року № 161120121, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» та державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10833/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 23 червня 2015 року.

У судовому засіданні призначеному на 23 червня 2015 року оголошено перерву у зв'язку з необхідністю позивачем підготовки додаткової заяви.

У судовому засіданні 26 червня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» зареєстровано як юридична особа () за адресою: 01033, місто Київ, вул. Саксаганського, будинок 57, літера Б, перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва.

16 січня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» подано засобами електронного зв'язку до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року з додатками до неї.

Контролюючим органом, відповідно до квитанції № 2, реєстраційний № подані документи підприємства прийнято.

Проте, згідно повідомлення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва від 22 січня 2015 року № 341/26-50-15-01-10 податкову декларацію не прийнято, позивачу запропоновано подати нову податкову звітність, оформлену відповідно до вимог чинного законодавства.

У свою чергу, листом від 27 січня 2015 року № 1550/10/26-50-11-02 Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» про розірвання договору про визнання електронних документів, на підставі статей 651, 653, 654 Цивільного кодексу України.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача та як наслідок прийнятими рішеннями, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що між Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва ДПС та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» 16 листопада 2012 року укладено договір № 161120121 про визнання електронних документів, предметом якого є визнання електронних податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу державної податкової служби засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Із повідомлення відповідача від 27 лютого 2015 року № 1550/10/26-50-11-02 вбачається розірвання договору в односторонньому поручику у зв'язку з відсутністю позивача за юридичною адресою.

Слід зазначити, що укладений між сторонами договір про визнання електронних документів № 161120121 від 16 листопада 2012 року виник у сфері оподаткування з приводу реалізації органом податкової служби своїх владних повноважень, тобто є адміністративним договором; водночас адміністративний договір заснований на загальних нормах зобов'язального права, що врегульовані Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, адміністративний договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Обставини справи свідчать, що договір про визнання електронних документів розірвано відповідачем в односторонньому порядку, відповідно, в даному випадку слід керуватись нормами договору про можливість його розірвання.

Так, відповідно до пункту 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів передбачено, що орган державної податкової служби має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку не надання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником податків місця реєстрації.

Виходячи з умов договору про визнання електронних документів відповідач має право розірвати договір в односторонньому порядку виключно у двох випадках: 1) не надання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; 2) зміна позивачем місця реєстрації.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що ТОВ «Ространснафтопродукт» не надало нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або змінило місце реєстрації у поточному звітному році, тобто не надав доказів існування підстав для розірвання договору в односторонньому порядку.

Неприйнятими є також доводи відповідача про вжиття заходів, передбачені пунктом 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588.

Так, відповідно до пункту 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588, якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) органу державної податкової служби приймає рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою №18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону.

Як зазначено у запереченнях, 21.01.2015року на адресу оперативного управління ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві направлено запит №216/26-50-15-01-19 на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платників податків. 23.01.2015р. на вищезазначений запит оперативним управлінням ДПІ у Голосіївському районі складено довідку №130/1 про встановлення фактичного місцезнаходження (місця проживання) платника податків. За результатами відпрацювання позивача місцезнаходження платника податків не встановлено. Відповідачем складено повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форма №18-ОПП) №124/26-50-11-01-19 від 23.01.2015р. та направлено державному реєстратору рішення №124 від 23.01.2015р.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 19 лютого 2015 року місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» є 01033, місто Київ, Голосіївський район, вул. Саксаганського, будинок 57, літера «Б», яке підтверджувалось позивачем 16 лютого 2015 року.

Між тим, встановлення відсутності юридичної особи за результатами здійснення заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження не є підставою для розірвання договору в односторонньому порядку.

Відтак, дії контролюючого органу щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів, укладеного між ТОВ «Ространснафтопродукт» та Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва ДПС є протиправними, а тому позов в цій частині - підлягає задоволенню.

Щодо вимогу про скасування рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва від 27 січня 2015 року № 1550/10-26-50-11-02 щодо розірвання договору про визнання електронних документів від 16 листопада 2012 року № 161120121, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» та державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва, суд зазначає наступне.

Спірним правовідносинам, що можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді, повинні бути притаманні такі ознаки як порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що вчинені обов'язково у сфері публічно-правових відносин.

Слід зазначити, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному (в тому числі юридичним особам) статтею 55 Конституції України.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму (частина 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

Пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України конкретизовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому, за загальновизначеним поняттям в адміністративному праві, рішення суб'єктів владних повноважень спричиняють виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, а отже, породжують правовідносин, створюють юридичні наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин.

В даному випадку, повідомлення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва від 27 січня 2015 року № 1550/10-26-50-11-02 щодо розірвання договору про визнання електронних документів від 16 листопада 2012 року № 161120121 не є рішенням в розумінні адміністративного судочинства, відтак скасуванню не підлягає. В даному випадку, достатнім та належним доказом захисту прав позивача є визнання протиправним дій контролюючого органу щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів, укладеного між ТОВ «Ространснафтопродукт» та Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві протиправними.

Щодо решти вимог позивача, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивач засобами електронного зв'язку подав до державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року з відповідними додатками до неї.

Листом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби міста Києва від 22 січня 2015 року № 341/26-50-15-01-10 позивача повідомлено, що податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2014 року не визнана як податкова звітність згідно статті 48 Податкового кодексу України.

Пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

- тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

- звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

- повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

- код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті);

- місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

- найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність;

- дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

- ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

- підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби.

Водночас пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

При цьому, конкретної причини для відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації названий лист не містять, що є порушенням приписів пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України.

Як встановлено під час розгляду справи, що підставою для невизнання податкової звітності стало відсутність позивача за місцезнаходженням.

Як встановлено судом, місцезнаходженням позивача є 01033, місто Київ, Голосіївський район, вул. Саксаганського, будинок 57, літера «Б». Така адреса підтверджена позивачем 16 лютого 2015 року та зазначена у податковій декларації.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2012 року № 1503/12/13-12 резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Вимоги про зобов'язання податкового органу прийняти податкову декларацію, визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності податкового органу, визнання поданої декларації податковою звітністю, визнання податкової декларації поданою варто розглядати як вимогу про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату.

З огляду на викладене, адміністративний позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним відмови Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Киві у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року (від 16 січня 2015 року № ) із додатками - з додатками - розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), податковий кредит та визнання податкову звітність поданою 16 січня 2015 року о 15:14:20.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, контролюючим органом не доведена правомірність та обґрунтованість дій у з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів № 161120121 від 16 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ «Ространснафтопродукт» та Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва ДПС

3. Визнати протиправною відмову Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Киві у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року (від 16 січня 2015 року № ) із додатками - з додатками - розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), податковий кредит.

4. Вважати прийнятою та зареєстрованою податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року (від 16 січня 2015 року № ) із додатками - з додатками - розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), податковий кредит - 16 січня 2015 року о 15:14:20.

5. В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.Ю. Гарник