Справа № 813/7486/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 р. Справа № 876/1533/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Левицької Н.Г., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про визнання неправомірною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції(далі - ВДВС Дрогобицького МРУЮ ), в якому просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2014 ВП № 44972321.

Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, і є такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ній не зазначено дати набрання нею законної сили. Крім того, станом на день її винесення постанова про накладення штрафу не могла набрати законної сили, оскільки була оскаржена до Львівського окружного адміністративного суду. За таких обставин державний виконавець не мав права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2014 ВП №44972321.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.01.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач - ОСОБА_1 оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування фактичних обставин справи і з порушенням норм матеріального права і просить її скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскільки постанова державного виконавця про накладення штрафу була винесена 25 вересня 2014 року, то і не могла вступити в цей же день в законну силу. Також вказує, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена завчасно, до закінчення строку на оскарження до суду постанови про накладення штрафу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому колегія суддів відповідно до ч.1 ст. 197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у ВДВС Дрогобицького МРУЮ знаходився виконавчий лист № 442/439/14-ц, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом видачі їм ключів від вхідних дверей вказаної квартири. У зв'язку з невиконанням боржником ОСОБА_1 рішень суду у добровільному порядку, 25.09.2014 відповідно до вимог ст. ст. 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Мазуриком В.В. органу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції винесена постанова ВП №44328319 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 340 грн.

02.10.2014 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №44972331 на виконання постанови державного виконавця від 25.09.2014 року про накладення штрафу на ОСОБА_1.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження на підставі постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання судового рішення відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а вимоги позивача є необґрунтованими.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаним Законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів. Виходячи з аналізу цієї статті, одним з видів виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою є постанова державного виконавця.

Як вбачається з положень ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010, "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зазначено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії. Такі постанови набирають законної сили негайно, але можуть бути оскаржені до суду.

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана ним самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на день відкриття виконавчого провадження постанова про накладення штрафу від 25.09.2014 року була чинною, набрала законної сили та відповідала вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстав для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на її підставі, немає.

Доводи апелянта про невідповідність постанови державного виконавця про накладення штрафу вимогам виконавчого документа суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, як надумані, оскільки як вбачається з постанови, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.8), вона повністю відповідає вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", до виконавчого документа.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 січня 2015 року у справі № 813/7486/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді Н.Г. Левицька

Т.В. Онишкевич