Справа № 804/2621/15
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2015 рокусправа № 804/2621/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Мельника В.В. Олефіренко Н.А.

за участю секретаря судового засідання: Портненко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі №804/2621/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУБУР-СЕРВІС» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2015 року ТОВ «ГЛУБУР-СЕРВІС» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Криворізької південної ОДПІ від 19.01.2015р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 077 341,25грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалося на безпідставність висновків перевіряючих осіб щодо нереальності здійснення господарських операцій між ТОВ «ГЛУБУР-СЕРВІС» та контрагентами ТОВ «Екто Буд» та ТОВ «Месінс». Позивач вказував на правомірність формування податкового кредиту, а також реальність господарських операцій, за наслідками яких позивачем визначено податкові зобов'язання з податку на додану вартість .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Криворізької південної ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в позові. Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючих осіб, які зроблено в Акті перевірки та які на думку ДПІ, свідчать про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині формування податкового кредиту на підставі неналежно оформлених первинних документів та відсутності журналу реєстрації довіреностей, сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності на придбаний товар, що призвело до заниження грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму, визначену спірним податковим повідомленням-рішенням.

У судове засідання, сторони, які належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ст..41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю прибуття у судове засідання. Клопотання позивача про відкладення розгляду справи обґрунтоване неможливістю прибуття представника, у зв'язку з участю в іншому судовому процесі. Вивчивши подане клопотання колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення, оскільки, по-перше, будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в клопотанні, позивачем не надано, а по-друге, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи. При цьому колегією суддів врахована відсутність з боку позивача клопотань про дослідження нових доказів у справі, щоб унеможливлювало розгляд справи за наявними матеріалами справи і відповідно було б перешкодою для розгляду справи у відсутності позивача. Надання

пріоритетності тим чи іншим засіданням, участь у цих засіданнях, є правом позивача, але таке право, зокрема, не повинно перешкоджати розгляду справи судом у розумні строки.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 23.12.2014р. по 26.12.2014р. повноважними особами Криворізької південної ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ГЛУБУР-СЕРВІС» з питань достовірності формування податкового кредиту з ПДВ під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Астра Трейд Груп», ТОВ «Екто Буд» за серпень 2014 р. і з ТОВ «Месінс» за вересень 2014 р. та достовірності сформованого податкового зобов'язання з ПДВ по реалізації товарів (робіт, послуг) придбаних у вище вказаних контрагентів, які відображені в податкових деклараціях за серпень, вересень, листопад 2014 р., за результатами якої складено Акт №1229/22.12/38333682 від 26.12.2014р. (далі по тексту - Акт перевірки)

В Акті перевірки зроблено висновки про порушення позивачем:

ст.22, п.185.1 ст.185, 186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого безпідставно віднесено до складу податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану вартість суму податку на додану вартість у зв'язку з нереальністю здійснення господарських операцій по ТОВ «Екто Буд» за серпень 2014 р. на суму ПДВ 400038,83грн., ТОВ «Месінс» за вересень 2014 р. на суму 180166,67грн., ТОВ «Месінс» за листопад 2014 р. на суму 281666,67грн., внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість до сплати за серпень 2014р. на суму 400038,83грн., за вересень 2014 р. на суму 180166,67грн., за листопад 2014 р. на суму 281666,67грн.

На підставі висновків Акту перевірки №1229/22.12/38333682 від 26.12.2014р. Криворізькою південною ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.01.2015р.:

- №, яким ТОВ «ГЛУБУР-СЕРВІС» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1077341,25грн., в тому числі за основним платежем 861873,00грн., та штрафні (фінансові) санкції - 215468,25грн. (т.1 а.с.78);

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з огляду на необґрунтованість висновків, які викладені в Акті перевірки, що став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товару (робіт, послуг), сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Отже, предмет доказування обумовлений предметом спору, який передано на вирішення суду.

Предметом доказування у цій справі є обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 10.02.2014 р. між ТОВ «Глубур-Сервіс» та ТОВ «Артель» укладено зовнішньоекономічний контракт №4 на поставку бурового СБШ-250 МНА-32. Відповідно до митної декларації (форма МД-2) від 04.04.2014 р. вищезазначений товар було поставлено на територію України.

Відповідно до висновків Криворізького представництва Торгово-промислової палати України (Експертний висновок № Е 42 від 31.03.2014 р.) після вивчення документації та зовнішнього огляду встановила ступінь зносу бурового СБШ-250 МНА-32, заводський номер 1354 - 70 відсотків.

18.02.2014 р. між ТОВ «Глубур-Сервіс» (постачальник) та ТОВ «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром» (замовник) було укладено договір № 50 на поставку б/в СБШ-250 МНА-32, при його зносі не більше 5 відсотків. В договорі зазначено місце поставки - промисловий майданчик за адресою м. Кривий Ріг, ПАТ «Північний ГЗК». За умовами договору збирання та налаштування б/в СБШ-250 МНА-32 проводиться на вищезазначеному майданчику.

З метою виконання умов договору з ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром», ТОВ «Глубур-Сервіс» укладено два договори: перший - на поставку товару (вузлів та агрегатів до СБШ-250 МНА-32) з ТОВ «Екто Буд», договір № 26 від 01.08.2014 р., другий - на капітальний ремонт та пусконалагоджувальні роботи з ТОВ «Месінс», договір № 27 від 01.08.2014р.

Відповідно до п. 1.1. договору № 26 від 01.08.2014 р. з ТОВ «Екто Буд» продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію відповідно до рахунків та накладних на товар, які є невід'ємною частиною договору. Пунктом 3.1. договору визначено, що відвантаження товару відбувається протягом 3-х діб з моменту отримання заявки від покупця зі складу продавця.

На заявку ТОВ «Глубур-Сервіс» (лист № 51 від 08.08.2014 р.) отримано лист від ТОВ «Екто Буд» за № 38 від 08.08.2014 p., відповідно до якого підприємство було повідомлено, що продавець зможе здійснити поставку запчастин 11.08.2014 р.

В зазначену дату, представник ТОВ «Глубур-Сервіс» отримав передбачені договором поставки товар. Факт отримання товару підтверджується книгою обліку довіреностей ТОВ «Глубур-Сервіс» на 2013-2015 p.p.

Перевезення товару було здійснено ТОВ «АРТЕЛЬ ЮС». Оформлення перевезення відбулось за договором про надання транспортних послуг № 99 від 03.01.2013 р. та товарно-транспортною накладною від 11.08.2014 р.

За виконані рейси ТОВ «АРТЕЛЬ ЮС» був виставлений рахунок ТОВ «Глубур-Сервіс» від 29.08.2015 р. № 500, який був оплачений 08.09.2014 р. (платіжне доручення № 1507 від 08.09.2014 р.)

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків № 4 від 30.11.2014 р. розрахунки за договором № 26 від 01.08.2014 р. проведені в повному обсязі.

За умовами п. 1.1. договору № 27 від 01.08.2014 p. з ТОВ «Месінс» (виконавець) замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати наступні роботи: капітальний ремонт бурового верстата СБШ-250 МНА - 32 - монтаж, пуско-наладні роботи бурового верстата СБШ-250 МНА - 32.

Додатком № 1 до договору - специфікацією № 1 від 01.08.2014 р., встановлено вартість робіт, місце виконання, термін робіт та умови оплати. Додатком № 2 до договору визначено перелік запчастин, що будуть використані для виконання капітального ремонту бурового верстата СБШ-250 МНА-32, зав № 1354.

Монтаж та пусконалагоджувальні роботи бурового верстата СБШ-250 МНА - 32 проводились відповідно до Проекту організації робіт № 01.001.11, затвердженого сторонами 01.08.2014 р.

ТОВ «Глубур-Сервіс» передано ТОВ «Месінс» запасні частини (акт прийому-передачі до договору № 27 від 01.08.2014 р.). Після виконання обумовлених договором робіт, відповідно до п. 3.3 договору було складено акт надання послуг № 020901 від 02.09.2014 р. на монтаж і пусконалагоджувальні роботи верстата СБШ - 250, та акт надання послуг №020902 від 02.09.2014 р. на ремонт верстата СБШ - 250.

Буровий верстат СБШ - 250 МНА-32 був переданий ТОВ «Месінс» ТОВ «Глубур-Сервіс» після капітального ремонту, у зібраному вигляді (акт прийому-передачі бурового верстату СБШ - 250 МНА-32 від 02.09.2014 р.).

Разом з Буровим верстатом СБШ - 250 МНА-32, ТОВ «Месінс» передало ТОВ «Глубур-Сервіс» запчастини, що залишились після виконання капітального ремонту до договору № 27 від 01.08.2014 р. (акт від 02.09.2014 р.).

В подальшому складено акт зваження лому чорних та кольорових металів від 02.09.2014 р. і в якості лому запчастини, що залишились після виконання капітального ремонту СБШ - 250 МНА-32, передані на склад (оборотно-сальдова відомість по рахунку 209 за вересень 2014 р.)

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків № 6 від 30.04.2015 р. розрахунки за договором № 27 від 01.08.2014 р. проведені в повному обсязі.

Судом також встановлено, що ремонті роботи СБШ - 250 МНА-32 проводились не тільки вказаними вище організаціями, але й замовником (відповідно до договору поставки №50 від 18.02.2014 р.) - ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром».

Згідно п. 1.1. специфікації № 1 до договору поставки № 50 від 18.02.2014 р. між ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» та ТОВ «Глубур-Сервіс» вартість бурового верстату СБШ - 250 МНА-32 включає доставку, монтаж, пусконалагоджувальні роботи, стажування машиніста, пробну експлуатацію, гарантію. Пунктом 1.2. специфікації № 1 до договору поставки № 50 від 18.02.2014 р. передбачено, що відповідно до передпродажного огляду товару, у разі виявлення дефектів, ціна може бути знижена до об'єктивного рівня.

Після огляду фахівцями замовника, складено акт передпродажного огляду бурового верстату СБШ - 250 МНА-32 від 01.09.2014 р., на підставі якого відкоригована вартість бурового верстату.

Після проведення капітального ремонту та пусконалагоджувальних робіт СБШ-250 МНА-32 було передане замовнику, що підтверджується актом приймання-передачі бурового верстата СБШ-250 МНА-32, заводський номер 1354, від 02.09.2014 р., укладеного між ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» та ТОВ «Глубур-Сервіс».

Вказані обставини були встановлені судом першої інстанції. та з огляду на доводи апеляційної скарги, не спростовані відповідачем.

З огляду на Акт перевірки, висновків про порушення позивачем норм податкового законодавства, податковий орган дійшов з огляду на наступні обставини.

Так, на стор.39 Акту перевірки зазначено, що суть порушення полягає в наступному:

- в видаткових накладних наданих перевіряємим підприємством по ТОВ «Екто Буд» вказано довіреності згідно яких було отримано товар та в ході перевірки не надано журнал реєстрації довіреностей, крім того не надані в ході перевірки сертифікати відповідності чи свідоцтво про визнання відповідності на придбаний товар ТОВ «Ексімтрейд», так, як поставлений товар повинен відповідати ГОСТам і технічним умовам, прийнятих на Україні на момент поставки та не надано акти приймання-передачі товару по якості та кількості, отже порушено Інструкцію від 15.06.65 №П-6 та Інструкцію від 25.04.66 №П-7

- акти надання послуг виписані ТОВ «Месінс» не типової форми акта, в даних актах відсутня розшифровка статей затрат, не зазначено кількість, ціну, кількість люд.-год. на виконання робіт та інше, тобто дані акти не відповідають вимогам типової форми, вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

- згідно аналізу виписаної товарно-транспортної накладної на постачання товару від постачальника ТОВ «Екто Буд» на адресу ТОВ «Глубур-Сервіс» встановлено, що ТТН оформлена не належним чином (бухгалтер (відповідальна особа вантажовідправника) - не вказано, не зазначено в ТТН серії довіреності, наявність пломб, транспортні послуги, які надаються автомобільним перевізником - не заповнено та інше), також не заповнено відомості про вантажно-розвантажувальні операції: маси вантажу, який підлягав транспортуванню (навантаження та розвантаження); відсутня інформація про час (год., хв.) прибуття, вибуття, простою та відсутній підпис відповідальної особи, що не дає можливості дослідити час прибуття вантажу, час вибуття вантажу, можливого простою;

- по ТОВ «Екто Буд» та ТОВ «Месінс» встановлено відсутність або недостатня кількість кваліфікованих трудових ресурсів, матеріальних ресурсів: виробничо-складських приміщень, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності у контрагентів-постачальників, що свідчить про неможливість здійснення фінансово-господарської діяльності, формування штучного ризикового податкового кредиту підприємств постачальників, тобто встановлено не підтвердження реальності здійснення господарських відносин із платниками податків за серпень, вересень 2014 року та встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій з ТОВ «Екто Буд», ТОВ «Месінс» по ланцюгу постачання за перевіряє мий період, що є доказом, що і в ТОВ «Глубур-Сервіс» відсутній об'єкт оподаткування податком на додану вартість операцій з контрагентами в розумінні ст.185, ст.198 Податкового кодексу України.

Отже, такі висновки перевіряючих ґрунтуються на двох обставинах: перша - неправильність оформлення первинних документів та відсутність сертифікатів відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності на придбаний товар; друга - відсутність або недостатня кількість кваліфікованих трудових ресурсів, матеріальних ресурсів у ТОВ «Екто Буд» та ТОВ «Месінс».

Будь-яких інших обставин, з якими б ДПІ пов'язувала порушення ТОВ «ГЛУБУР-СЕРВІС» вимог податкового законодавства, Акт перевірки №1229/22.12/38333682 від 26.12.2014р. не містить.

Надаючи правову оцінку висновкам Акту перевірки, суд виходить з наступного.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об'єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 названого Закону, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, правильність її оформлення; посада осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Оскільки сертифікат якості, а так само свідоцтво про визнання відповідності на придбаний товар, не містить таких ознак, які пред'являються до первинних документів, то вказаний документ не може підтверджувати здійснення господарської операції, а відтак і його відсутність на час перевірки не може вказувати на нереальність господарських взаємовідносин між сторонами.

Щодо посилання ДПІ на порушення при оформленні видаткових накладних, актів надання послуг, товарно-транспортної накладної, суд погоджується з судом першої інстанції, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

При цьому, порушення при складанні документів, на які посилається податковий орган, не можуть вважатись безспірним доказом порушення податкового законодавства з боку позивача, не є належними правовими підставами для визнання таких господарських операцій нереальними або недійсними. Товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Товарно-транспортні накладні призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним (або іншим) транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.

Факт здійснення господарських операцій, а також рух активів підтверджується наступними первинними документами: зовнішньоекономічним контрактом, договором на поставку товару, договором на капітальний ремонт та пусконалагоджувальні роботи, митною декларацією, видатковими накладними, рахунками-фактурами, податковими накладними, актами приймання-передачі, платіжними дорученнями, оборотно-сальдовими відомостями, висновками ТПП України. З наданих позивачем первинних документів можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, за результатами яких товар використаний в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, мали як базу так і об'єкт оподаткування податком на додану вартість.

Таким чином, доводи ДПІ щодо нереальності господарської операції з огляду на помилки при оформленні документів є безпідставними.

Щодо другої обставини, на якій ґрунтуються висновки перевіряючих осіб, суд зазначає наступне.

Формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

А згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Акт перевірки Криворізької південної ОДПІ, на висновках якого ґрунтуються і доводи апеляційної скарги, не свідчить про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, що могло б стати підставою для збільшення контролюючим органом податкових зобов'язань.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі №804/2621/15 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Ухвалу у повному обсязі складено 07.08.2015р.)

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Н.А. Олефіренко