Справа № 803/1717/15
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Справа № 803/1717/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Шикун О.Є.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно - паперова фабрика» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень-рішень № та № від 02.07.2015,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно - паперова фабрика» (далі ТзОВ «Понінківська КПФ», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень-рішень № та № від 02.07.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ в період з 06.03.2015 року по 20.03.2015 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика» з питань здійснення фінансово-господарських операцій із ТзОВ «Укрінтеко», ТзОВ «Альдер Груп», Представництво «Укропак Лімітед», ТзОВ «Імперіал-Буд» за період з 01.11.2014 по 30.11.2014, із ТзОВ «Укртранс-Порт», ТзОВ «Укрінтеко», ТзОВ «Росінсервіс», ТзОВ «Мірадоні Плюс», ТзОВ «Клімента-С» за період з 01.12.2014 по 31.12.2014, із ТзОВ «Інтерфлекс» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014, із ТзОВ «Ліга Інвест», ТзОВ «Новоформ» за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 та використання в господарській діяльності товарів (робіт, послуг) придбаних у зазначених субєктів господарської діяльності, за результатами якої складено акт №1044/03-18-22-02/37993343 від 27.03.2015.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1378978,00 грн., в тому числі за листопад 2014 року на суму 929148,00 грн. та за грудень 2014 року на суму 449830,00 грн.; занижено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за 2014 рік на загальну суму 6894888,00 грн., що призвело до завищення відємного значення обєкта оподаткування від усіх видів діяльності (збитків) на суму 1773700,00 грн. та заниження податку на прибуток, що підлягає до сплати, на суму 921814,00 грн.

На вказаний акт перевірки ТзОВ «Понінківська КПФ» були подані заперечення №1/153 від 08.04.2015, у звязку з чим Луцькою ОДПІ прийнято рішення про проведення позапланової виїзної перевірки.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика» з питань здійснення фінансово-господарських операцій із ТзОВ «Укрінтеко», ТзОВ «Альдер Груп» за період з 01.11.2014 по 30.11.2014, із ТзОВ «Укртранс-Порт», ТзОВ «Укрінтеко», ТзОВ «Росінсервіс», ТзОВ «Мірадоні Плюс» за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 та використання в господарській діяльності товарів (робіт, послуг) придбаних у зазначених субєктів господарської діяльності, складено акт №1642/03-18-22-02/37993343 від 29.04.2015.

На підставі акту перевірки 13.05.2015 Луцькою ОДПІ були винесені податкові повідомлення рішення №, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 77429,00 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 1841284,50 грн., з яких: 1227523,00 грн. за основним платежем та 613761,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, які були оскаржені позивачем до Головного управління ДФС у Волинській області.

Рішенням №4140/10/03-20-10-03-06 від 15.06.2015 податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2015, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в частині 1100709,00 грн. залишено без розгляду, в частині 740575,50 грн. без змін; податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2015, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в частині 36286,00 грн. залишено без розгляду, в частині 41143,00 грн. без змін, а скаргу без задоволення; на суму, яка залишається без змін, а саме: податок на додану вартість в сумі 740575,50 грн., зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в сумі 36286,00 грн. Луцькій ОДПІ винести окремі податкові повідомлення-рішення.

На виконання рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15.06.2015 Луцькою ОДПІ 02.07.2015 сформовані податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 740575,50 грн., з яких 493717,00 грн. за основним платежем та 246858,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 41143,00 грн.

З огляду на вказані обставини, позивач просить визнати податкові повідомлення-рішення № та № від 02.07.2015, винесені на виконання рішення Головного управління ДФС у Волинській області №4140/10/03-20-10-03-06 від 15.06.2015 протиправними та скасувати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні та в поданих письмових запереченнях позов не визнала посилаючись на правомірність висновків податкового органу, зроблених при проведенні перевірки. Під час проведення перевірки позивачем не було надано документів на підтвердження руху товару, товарно-транспортних накладних, сертифікатів якості, що свідчить про відсутність господарської операції. Тому вважає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення сформовані у відповідності до норм чинного законодавства, а відтак просить суд в позові відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктами владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Судом встановлено, що на підставі акту №1642/03-18-22-02/37993343 від 29.04.2015 за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика» з питань, що становлять предмет заперечення до акту документальної позапланової виїзної перевірки №1044/03-18-22-02/37993343 від 27.03.2015, а саме: з питань здійснення фінансово-господарських операцій із ТзОВ «Укрінтеко», ТзОВ «Альдер Груп» за період з 01.11.2014 по 30.11.2014, із ТзОВ «Укртранс-Порт», ТзОВ «Укрінтеко», ТзОВ «Росінсервіс», ТзОВ «Мірадоні Плюс» за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 та використання в господарській діяльності товарів (робіт, послуг) придбаних у зазначених субєктів господарської діяльності Луцькою ОДПІ 13.05.2015 винесені податкові повідомлення рішення №, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 77429,00 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 1841284,50 грн., з яких: 1227523,00 грн. за основним платежем та 613761,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, які були оскаржені позивачем до Головного управління ДФС у Волинській області.

Рішенням №4140/10/03-20-10-03-06 від 15.06.2015 податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2015, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в частині 1100709,00 грн. залишено без розгляду, в частині 740575,50 грн. без змін; податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2015, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в частині 36286,00 грн. залишено без розгляду, в частині 41143,00 грн. без змін, а скаргу без задоволення; на суму, яка залишається без змін, а саме: податок на додану вартість в сумі 740575,50 грн., зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в сумі 36286,00 грн. Луцькій ОДПІ винести окремі податкові повідомлення-рішення.

На виконання рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15.06.2015 Луцькою ОДПІ 02.07.2015 сформовані податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 740575,50 грн., з яких 493717,00 грн. за основним платежем та 246858,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 41143,00 грн.

Згідно матеріалів перевірки, судом встановлено, що в листопаді 2014 року ТзОВ «Понінківська КПФ» здійснювало фінансово-господарські операції з ТзОВ «Альдер-Груп».

Зокрема, 11.11.2014 між ТзОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика» (покупець) та ТзОВ «Альдер-Груп» (продавець) укладено договір купівлі-продажу №14-11/14КП (а.с.136).

Відповідно до умов даного договору продавець зобовязується передати у власність покупця обладнання, а покупець зобовязується прийняти дане обладнання й сплатити за нього договірну ціну.

Згідно додаткової угоди №1 від 14.11.2014 поставка товару відбувається на умовах DDP склад покупця (вул. Перемоги, 34, смт. Понінка, Полонського району, Хмельницької області ) згідно редакції міжнародних правил Інкотермс 2010 року (а.с. 137).

Загальна сума господарських операцій за вказаний період складає 2962300,00 грн., в тому числі ПДВ 493716,67 грн.

Факт виконання даної фінансово-господарської операції підтверджується видатковими накладними №№ 4, 10, 15, 17, 20, 21, 33 від 30.11.2014, прибутковими ордерами на товари №№ 251/1, 250/1, 252/1, 246/1, 247/1, 248/1, 249/1 від 30.11.2014, податковими накладними №№ 4325, 4326, 4327, 4328,4323, 4322, 4324 від 30.11.2014, актами приймання - передачі (внутрішнього) переміщення основних засобів від 30.11.2014 (а.с. 138-176).

Оплата за поставлене обладнання позивач здійснив у безготівковій формі згідно платіжних доручень, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 177-201).

Крім того, факт використання придбаного позивачем обладнання згідно договору купівлі-продажу №14-11/14КП від 11.11.2014 підтверджується наказами №№171-1, 171-2, 171-3 від 30.11.2014 «Про введення в експлуатацію» обєктів основних засобів (а.с. 160-162).

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, що підтверджують господарську операцію позивача з ТзОВ «Альдер-Груп» відповідають зазначеним вимогам законодавства, оскільки містять усі вищевказані реквізити.

Луцькою ОДПІ не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, чи ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом, а тому зазначені документи є підставою для бухгалтерського обліку.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення, серед іншого, операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку та вид цивільно-правового договору.

Разом з тим, згідно із статтею 134 ПК України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України визначено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм податкового законодавства, суд вважає, що податковим кодексом чітко визначено необхідні умови для формування податкового кредиту з податку на додану вартість - наявність належним чином оформленої податкової накладної або іншого документа, передбаченого пунктом 201.11 статті 201 ПК України. Витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Із досліджених в судовому засіданні первинних документів по господарських операціях позивача із контрагентом ТзОВ «Альдер-Груп» вбачається, що останні повністю відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, та підтверджують реальне виконання сторонами своїх господарських зобовязань.

Крім того суд зазначає, що відсутність товарно-транспортних накладних або порушення порядку їх заповнення свідчить лише про недотримання норм законодавства про автомобільний транспорт, а не податкового законодавства. Згідно з наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна накладна - це необхідний юридичний документ для всіх учасників транспортного процесу, а учасники транспортного процесу - це вантажовідправники, вантажоодержувачі, перевізники та особи, що здійснюють вантажні і (або) складські операції з вантажем. Вказаний нормативно-правовий акт визначає, як вантажовідправника - фізичну або юридичну особу, що подає перевізнику вантаж для перевезення, а як вантажоодержувача - фізичну або юридичну особа, що здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку. При наявності інших документів, якими підтверджено факт відпуску та приймання товарно-матеріальних цінностей, відсутність ТТН чи порушення при її заповненні не може спростовувати факту придбання нами товарів.

Як вказано вище, поставка товарів здійснювалась на умовах доставки постачальниками на склад покупця. Таким чином, ТзОВ «Понінківська КПФ» не може бути відповідальним за правильність заповнення ТТН, оскільки воно не було ні замовником автотранспортних послуг, ні особою, що здійснювала перевезення. Відтак, у нього не було необхідності складати та виписувати товарно-транспортні накладні.

Відповідно до пункту 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Згідно з п.6 даного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Однак, всупереч наведеним вимогам, акт перевірки не містить об'єктивного аналізу господарських операцій вчинених позивачем з ТзОВ «Альдер Груп», натомість ґрунтується виключно на припущеннях про те, що вони не могли відбутись.

Ні в ОСОБА_1 перевірки Луцької ОДПІ, ні в судовому засіданні представником відповідача не представлено доказів, які б свідчили про нереальність господарських операцій між ТзОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика» та ТзОВ «Альдер Груп» цілям та завданням статутної діяльності товариства, незвичності цих господарських операцій для її учасників, збитковості цих операцій, інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про їх фіктивність, а також те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами, цілями ділового характеру, а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган не дослідив та не взяв до уваги первинні документи, які надавалися позивачем під час проведення перевірки. Окрім того, в ході судового розгляду даної справи підприємством належними первинними документами підтверджено реальність вчинення господарських операцій між ТзОВ «Понінківська КПФ» та ТзОВ «Альдер Груп», які стали підставою для формування даних податкового обліку.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що включений позивачем в податкові декларації податковий кредит з ПДВ та податок на прибуток підтверджений відповідними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог законодавства, які оглянуті в судовому засіданні.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки факт поставки товарів та їх реалізації підтверджується відповідними бухгалтерськими документами про одержання цього товару, тому підстави для визнання укладених правочинів нікчемними, відсутні.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України (ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути, на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов'язання недійсним відповідно до частини 1 статті 207 ГК України є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов'язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Відповідачем (податковим органом) не доведено суду, що господарські зобов'язання між позивачем та ТзОВ «Альдер Груп», вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Як встановлено судом, умови вищезазначеного договору купівлі - продажу сторонами були виконані, про що свідчать досліджені в судовому засіданні докази.

Судом досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у даній справі, та повязані з рухом активів, виконанням зобовязань, останні відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах та підтверджують обґрунтованість визначення податкового кредиту з податку на додану вартість та з податку на прибуток.

Крім того, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обовязку перевірки відповідності законодавству та дотримання постачальником товару вимог податкового законодавства, навіть якщо контрагент не виконав свого зобовязання по сплаті податку.

При прийнятті даної постанови суд також враховує, що на момент здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Альдер-Груп», останнє було зареєстровано як платник податку на додану вартість, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, при дослідженні факту здійснення господарських операцій повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового органу. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Даний факт узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Відтак наявність ознак фіктивності у діяльності контрагента МПП "Богемія" чи порушення останнім правил здійснення господарської діяльності, порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку сама по собі не свідчить про нікчемність усіх правочинів, укладених товариством. Крім того, Європейський Суд з прав людини в рішенні також зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Слід зазначити, що якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом.

Слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

В матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсним в установленому порядку вищевказаних договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ТзОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика» правомірно сформований податковий кредит з податку на додану вартість та віднесені до складу валових витрат витрати по фінансово-господарській операції із ТзОВ «Альдер-Груп». З огляду на це, висновки податкового органу про заниження позивачем податку на додану вартість та податку на прибуток суд вважає безпідставними.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність встановлених Луцькою ОДПІ в акті документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика» обставин, з огляду на що оскаржувані податкові повідомлення -рішення № та № від 02.07.2015 слід визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від №1721 від 07.07.2015.

Керуючись статтями, 11, 17, 94, 158, частиною третьою статті 160, статтями 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № та № від 02.07.2015.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно - паперова фабрика» (ідентифікаційний код юридичної особи 37993343) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень двадцять копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 07 серпня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.А.Лозовський