Справа № 2-а-12418/11
Суддя: Потятинник Ю. Р.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/346/6/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді- Потятинника Ю.Р.,

з участю: секретаря - Слипанюк С.І.,

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 про встановлення наявності компетенції, визнання неправомірними дії та зобов»язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що 11 лютого 2011 року звернувся до управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради із заявою (вх. № Я-36 від 11.02.2011р.) встановити факт належності його померлого батька ОСОБА_4 до ветеранів війни (учасників війни) - осіб, які перелічені у ст. 8, 9 Закону країни "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на підставі документів, що незаперечно підтверджують факт його роботи в період війни та зобов'язують відповідача встановити його статус, а саме постанови Івано-Франківського міського суду від ІНФОРМАЦІЯ_1, рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2005 року, постанови Коломийського міськрайонного суду від 23 березня 2010 року, з метою виконання судових рішень та подальшого встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність законодавства про гарантії соціального захисту ветеранів війни. 16 лютого 2011 року замість рішення відповідача по суті вимог, викладених у заяві одержав необгрунтовану (не про те) відповідь, що порушує його права, свободи та інтереси встановлені Конституцією України (ст. 40, 124), Законом України "Про звернення громадян" (ст. 14-20) та перешкоджає реалізації прав визначених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"(ст. 10).

Посилаючись у своїх запереченнях на п.4 ст.25 ЦК України, відповідач покликається на відсутність повноважень, щодо встановлення фактів належності до ветеранів війни та виконання судових рішень стосовно померлих осіб. Однак, відповідачем не враховані норми універсального чи сингулярного правонаступництва встановленого ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх ціального захисту" та іншими законами. Закон не містить норми за якою ветеранами війни визнаються лише особи яким цей статус встановлений за життя, крім того, відповідачем на нього покладається обов'язок надати посвідчення ветерана війни батька, як документа, що підтверджує факт його роботи в період війни. Таку вимогу вважає неправомірною оскільки ст.ст. 8-10 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (які визначають поняття і зміст статусу ветеранів війни та осіб на яких поширюється чинність цього закону) такий документ не передбачений.

Закон не містить норми за якою ветеранами війни визнаються особи які отримали посвідчення ветерана, видача посвідчення відбувається вже після встановлення фактів (подій, обставин), які дають право на встановлення статусу ветерана. Посвідчення не встановлює певний статус. Наявність або відсутність посвідчення не впливає на факт існування самого статусу, який виникає в силу Закону за наявності певних умов.

Тому, просить: встановити наявність компетенції (повноважень) відповідача щодо встановлення факту належності його померлого батька ОСОБА_4 до учасників війни (у тому числі на виконання судового рішення); визнати неправомірною вимогу відповідача до нього надати посвідчення ветерана війни батька, як документа що підтверджує факт його роботи в період війни, для встановлення його статусу ветерана війни; зобов'язати відповідача прийняти рішення по суті вимог викладених у заяві позивача від 11 лютого 2011 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що його батькові ОСОБА_4 посвідчення ветерана війни не видавалось, оскільки він користувався пільгами як ветеран військової служби. Адміністрація відповідача вимагала від нього представити таке посвідчення померлого батька, не приймала документи до розгляду. Третя особа - ОСОБА_3 є його матір»ю.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився. В поданих письмових запереченнях позовні вимоги не визнає. Вказує, що 11 лютого 2011 року ОСОБА_3 звернулася до управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення належності її померлого чоловіка ОСОБА_4 до учасників війни з метою подальшого встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., комісія з розгляду питань пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відмовила у встановленні даного статусу 22.05.2002р. та 28.12.2005р. керуючись Типовим положенням про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 04.06.1996р. № 264/289.

Пунктом 14 даного Положення передбачено, що статус учасника війни особам, які народились після 31 грудня 1932 року встановлюється лише на підставі документів та інших незаперечних доказів, які підтверджують факт роботи в період Великої Вітчизняної війни та війни з імперіалістичною Японією 1941-1945 років. При цьому враховується стаж роботи в конкретній організації. Додатком 4 до Положення встановлено орієнтовний перелік спеціальностей і робіт, які в разі відсутності документів враховується при встановленні статусу.

Незважаючи на те що, ОСОБА_4 народився в 1933р. Демидівський районний суд встановив йому статус учасника війни за роботу в індивідуальному господарстві на підставі свідчень двох свідків, які також не мали відповідних документів, а тільки проживали в тому ж селі, що і заявник.

При цьому слід додатково наголосити, що Демидівським районним судом при прийнятті рішення (на підставі показань свідків) не було дотримано вимог чинного законодавства щодо встановлення статусу учасника війни та не бралось до уваги практику розгляду подібних справ Верховним судом України, зокрема: Ухвалою судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 26.12.2001р., підтверджено законність відмов комісії у встановленні статусу учасника війни при відсутності документальних підтверджень, оскільки, особам які народилися після 31 грудня 1932 р. статус учасника війни може бути встановлено лише при наявності документів та інших доказів, що незаперечно підтверджують факт роботи в період війни.

Апеляційний суд Івано-Франківської області 19.09.2006р. забов'язав управління праці та соціального захисту населення надати ОСОБА_4 статус | учасника війни з 30.11.2005р. Але, так як, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 помер - до слухання справи у суді, управління праці та соціального захисту населення не оскаржувало рішення Івано-Франківського Апеляційного суду від 19.09.2006р. і посвідчення учасника війни управлінням не видавалося.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р. № 302 встановлено, що документом, який підтверджує статус і ветеранів війни,є посвідчення, на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Оскільки, відповідно до п. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, то позивач зобов'язаний був повідомити суд про смерть свого батька до засідання суду (19.10.2006р.). Зважаючи на викладене, ОСОБА_4, до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. статус учасника війни не встановлювався,| відповідне посвідчення не видавалося, тому встановити матері позивача статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» немає законних підстав.

Вищий адміністративний суд України від 15.02.2012р. касаційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення. Тому, просять у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась, але звернулась до суду із заявою в якій позовні вимоги підтримала, просить справу розглядати в її відсутності.

Суд, вислухавши позивача, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов безпідставний і не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Як встановлено в судовому засіданні, 11.02.2011р. позивач звернувся до відповідача із заявою (вх. № Я-36 від 11.02.2011р.) з вимогою встановити факт належності його померлого батька ОСОБА_4 до ветеранів війни (учасників війни) - осіб, які перелічені у ст. 8, 9 Закону країни "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на підставі документів, що незаперечно підтверджують факт його роботи в період війни та зобов'язують відповідача встановити його статус, а саме постанови Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2006 року, рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2005 року, постанови Коломийського міськрайонного суду від 23 березня 2010 року, з метою виконання судових рішень та подальшого встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність законодавства про гарантії соціального захисту ветеранів війни.

На заяву позивача йому було відповідачем надано відповідь від 15.02.2011р. (вих. № 301/01-17) , якою фактично відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зі справи вбачається та вірно встановлено судом, що батькові позивача ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, комісія з розгляду питань, пов»язаних із встановленням статусу учасника війни відмовила у встановленні даного статусу 22 травня 2002 року та 28 грудня 2005 року керуючись Типовим положенням про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Міністерства соціального захисту населення України 04 червня 1996 року № 264/289. Згідно п. 14 цього положення вказано, що статус учасника війни особам, які народились після 31 грудня 1932 року встановлюється лише на підставі документів та інших незаперечних доказів, які підтверджують факт роботи в період Великої Вітчизняної війни та війни з імперіалістичною Японією 1941-1945 років. При цьому враховується стаж роботи в конкретній організації. Додатком 4 до Положення встановлено орієнтовний перелік спеціальностей і робіт, які в разі відсутності документів враховуються при встановленні статусу.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2005 року ОСОБА_4 встановлено статус учасника війни за роботу в індивідуальному сільському господарстві, при цьому було скасоване рішення № 21 від 22.05.2002р. про відмову в наданні останньому статусу учасника війни.

Апеляційний суд Івано-Франківської області 19 вересня 2006 року зобов'язав управління праці та соціального захисту населення надати ОСОБА_4 статус учасника війни з 30 листопада 2005 року.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, управління праці та соціального захисту населення не оскаржувало рішення Івано-Франківського Апеляційного суду, але і відповідно посвідчення учасника війни ОСОБА_4 не видавалось.

Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302. встановлено, що документом, який підтверджує статус ветеранів війни, є посвідчення, на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

Таким чином, ОСОБА_4 не було надано статусу ветерана війни і не було видано посвідчення у зв»язку із смертю останнього, тому третя особа не може претендувати па пільги компенсації, встановлені для вдів ветеранів війни.

З вищенаведених мотивів, ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 15.02.2012р. було залишено без задоволення касаційну скаргу третьої особи і залишено без змін постанову Коломийського міськрайсуду від 23.10.2010р. про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради про визнання неправомірною відмови у встановленні права особи на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та ухвалу Львівського Апеляційного Адміністративного Суду від 17.01.2011р., якою в цій частині рішення Коломийського міськрайсуду від 23.10.2010р. залишено без змін.

Чинним законодавством не передбачено повноважень відповідача встановлювати факти належності померлих до учасників війни.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 159, 161-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржене до Львівського Апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії повної постанови через Коломийський міськрайсуд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського Апеляційного адміністративного суду.

Суддя Потятинник Ю. Р.