Справа № 820/6088/15
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 серпня 2015 р. № 820/6088/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника першого та другого відповідача - Поярко І.В.,

представника другого відповідача - Шевченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідачів, Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним дії в.о. начальника Головного управління ДФС України в Харківській області №110 від 08 травня 2015 року "Про організацію проведення фактичних перевірок";

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС України в Харківській області у формі наказу №110 від 08 травня 2015 року "Про організацію проведення фактичних перевірок";

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова головного управління Міндоходів у Харківській області №1228 від 25 травня 2015 року "Про застосування адміністративного арешту майна платників податків", яким накладено умовний адміністративний арешт майна платника податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що наказ на проведення фактичної перевірки та рішення про застосування адміністративного арешту є необґрунтованими та незаконними.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник першого та другого відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Згідно наданих до суду письмових заперечень пояснив, що оскаржуваний в даній справі наказ відповідача є цілком законним та обґрунтованим, відповідає чинному податковому законодавству України, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Представник другого відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на адресу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області надійшла скарга від ОСОБА_5 від 28.05.2015 року (вх. від 05.05.2015 року) щодо можливих порушень трудового законодавства та своєчасності сплати податків.

Враховуючи наявність обставин, визначених пп.80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України, керівником контролюючого органу, прийнято рішення про проведення перевірки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, оформлене наказом №110 від 08 травня 2015 року.

На час, виникнення спірних правовідносин, виконання обов'язків начальника ГУ Міндоходів у Харківській області, згідно наказу ДФС України від 20.01.2015 року №160-о, покладено на Гагаркіна М. В.

Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160 створено Державну фіскальну службу України як центральний орган виконавчої влади внаслідок реорганізації Міністерства доходів і зборів України шляхом перетворення.

Відповідно до п.1 Положення про Державну фіскальну службу України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №236, Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкові політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавств з питань сплати єдиного внеску.

Наказом "Про початок діяльності Державної фіскальної служби України" від 18.07.2014 року №2 зобов'язано територіальним органам Міндоходів забезпечити виконання функцій та завдань Міндоходів, що перейшли до Державної фіскальної служби України.

Враховуючи те, що ГУ Міндоходів у Харківській області є територіальним підрозділом Міністерства доходів і зборів, яке на даний час перетворено в Державну фіскальну службу України видання наказу на проведення фактичної перевірки не суперечить положенням ст. 31 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік".

Відповідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 цього Кодексу визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування.

За змістом п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Відповідно п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Згідно з положеннями п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу до цього платника податків може бути застосований адміністративний арешт майна.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що судом було здійснено допит ОСОБА_5 в якості свідка. Остання у судовому засіданні пояснила, що обставини викладені в заяві, на підставі якої фактично була проведена перевірка, дійсно мали місце та всі факти викладені в ній відповідають дійсності.

Таким чином, суд вважає, що наказ №110 від 08 травня 2015 року прийнято з дотриманням законодавчо визначеної процедури призначення фактичної перевірки, з зазначенням належних підстав для її призначення та дотриманням обов'язкових умов для її проведення.

Матеріалами справи підтверджено, що фахівцями ГУ Міндоходів у Харківській області, згідно із направленнями на проведення перевірки від 08.05.2015 року №834, №833, виданими на підставі пп. 80.2.3 п. 80.2 ст.80 Кодексу та наказу "Про організацію проведення фактичних перевірок" від 08.05.2015 року №110 було здійснено вихід за адресою (АДРЕСА_1), де здійснює господарську діяльність Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 для проведення фактичної перевірки.

До початку проведення фактичної перевірки, уповноваженим представникам позивача продавцю ОСОБА_7 та продавцю ОСОБА_8 були пред'явлені направлення на проведення фактичної перевірки.

У зв'язку з не допуском до проведення перевірки інспекторами було складено акт не допуску до проведення фактичної перевірки від 21.05.2015 року №12/229/294760.

Та, в.о. начальником Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області 25.05.2015 року прийнято рішення №1228 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно п.п. 94.6.1 п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.

Наказом Міністерства доходів і зборів України «Про функціональні повноваження структурних підрозділів територіальних органів Міндоходів» від 30.12.2013 року № 888 затверджено перелік та зміст функцій, які здійснюють структурні підрозділи головних управлінь Міндоходів в областях, містах Києві та Севастополі, Міжрегіонального головного управління Міндоходів - центрального офісу з обслуговування великих платників податків (Додаток 1 до Наказу № 888), а також перелік та зміст функцій, які здійснюють структурні підрозділи державних податкових інспекцій у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднаних та спеціалізованих державних податкових інспекцій з обслуговування великих платників податків (Додаток 3 до Наказу №888).

Згідно п. 1.117 Додатку 1 до вказаного Наказу, відповідні структурні підрозділи ГУ Міндоходів у Харківській області, виконуючи функцію з організації роботи щодо застосування адміністративного арешту (арешту) майна платників податків та/або зупинення видаткових операцій на їх рахунках у банку, фінансових санкцій до платників єдиного внеску, здійснюють лише процедури щодо організації роботи підвідомчих підрозділів ДПІ щодо застосування адміністративного арешту майна, підготовки пропозицій стосовно застосування адміністративного арешту майна та коштів на рахунку платника податків, який має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на рахунках у банку такого платника податків.

Крім того, положеннями п. 3.117 Додатку 3 до цього Наказу на відповідні підрозділі ДПІ покладено здійснення функції з застосування адміністративного арешту (арешту) майна платників податків та/або зупинення видаткових операцій на їх рахунках у банку, а також проведення комплексу робіт із застосування адміністративного арешту майна та коштів на рахунку платника податків, який має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на рахунках у банку такого платника податків тощо.

Аналіз зазначених норм вказує, що прийняття рішення щодо застосування адміністративного арешту відноситься виключно до компетенції державної податкової інспекції районного рівня, що в свою чергу не суперечить приписам п. 94.6 ст. 96 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що рішення №1228 від 25 травня 2015 року "Про застосування адміністративного арешту майна платників податків", яким накладено умовний адміністративний арешт майна платника податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб чинного законодавства.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення від 25.05.2015 року №1228 суд зазначає наступне.

Вимоги про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень є однорідними позовними вимогами та передбачають один і той самий спосіб захисту прав позивача. Суд звертає увагу на те, що поняття скасування рішення передбачає, тим самим, визнання його протиправним. Отже щодо позовних вимог про визнання протиправним рішення слід відмовити, оскільки дана позовна вимога є похідною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Також слід звернути увагу на те, що викладена вище позиція суду відображена в рішеннях Вищого адміністративного суду України по справам №К/800/5902/14, №К/800/19206/14, №К/800/10869/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем надано суду докази правомірності своїх дій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є документально не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є суб'єктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2015 року.

Суддя Д.В. Бездітко