Справа № 368/619/14-а
Суддя: Шевченко І. І.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/619/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2014 року Кагарлицький районний суд Київської області під головуванням судді Шевченко І.І., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_1 до Управління ДАІ УМВС України Полтавської області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

позивач просить суд постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПСІ № 066066 визнати недійсною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю у його діях складу такого правопорушення, посилаючись на те, що даний адміністративний позов підлягає розгляду у судах на підставі ч. 3 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка прямо передбачає право особи оскаржити до районного суду постанову органів державної влади та посадових осіб, до яких належать і органи ДАІ та їх посадові особи.

01.04.2014 року, він рухався автомобілем ВАЗ 211140, державний номерний знак НОМЕР_1, по автодорозі Н-08 - Бориспіль - Дніпропетровськ - Запоріжжя (через Кременчук) на 169 км. о 12 год. 05 хв. був зупинений взводом з обслуговування стаціонарного поста № 2 (Сухинівки) роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській обл. капітаном міліції ОСОБА_2, який підійшовши до його автомобіля представився не чітко та не зрозуміло. На прохання пред'явити посвідчення згідно ст. 5 Закону України про міліцію, відмовив. Не назвавши причину зупинки та суть скоєного адміністративного правопорушення працівник ДАІ ОСОБА_2 запропонував пройти до службового авто, де під час складання протоколу звинуватив його у перевищенні швидкісного режиму в зоні дії дорожніх знаків 1.37 та 3.29, де він, начебто, рухався з перевищеною швидкістю, чим порушив вимоги п.12.10 ПДР України. Зазначає, що згідно нових правил 2014 знаки, які обмежують швидкість, повинна стояти табличка - чому обмежується швидкість ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 12.4. ПДР України встановлено, що у населених пунктах транспортні засоби можуть рухатись зі швидкістю не більше 60 км/год. Пункт 12.10. ПДР України вказує, що інші додаткові обмеження швидкості руху можуть бути встановлені виключно у разі проведення дорожніх робіт разом з попереджувальним знаком 1.37. У разі коли дорожні знаки обмеження руху 3.29 та 3.31 встановлені без проведення дорожніх робіт або залишені після їх завершення, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху. У зв'язку з тим, що дорожніх робіт на цій ділянці не проводилось, попереджального знаку 1.37 не було, тому інспектор не мав права притягати його до адміністративної відповідальності за перевищення максимально допустимої швидкості, оскільки вказані у протоколі та постанові його дії не являються адміністративним проступком. Очевидно, що інспекторові у зв'язку із займаною посадою було відомо про дані норми законодавства, однак він грубо перевищив службові повноваження, використавши їх для незаконного накладення штрафу на нього, напевно виконуючи план по кількості накладених штрафів.

Як доказ інспектор показав відеозапис на вимірювальному приладі «Візир». Даний прилад знаходився в руках інспектора, а не на штативі, так як тому потрібно. Під час перегляду відео видно як під час руху була спроба обгону його автомобіля автомобілем ВАЗ 2106, а швидкість, що відображалася на екрані змінюється від 72 до 50 км/год. При цьому також є грубе порушення, так як при замірі швидкості повинен бути тільки один автомобіль на фото або відео. На його прохання написати клопотання, так як він має на те право згідно ст. 268 КУпАП працівник ДАІ відмовив. На нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АА 2№464383, і винесено постанову в справі серія ПСІ № 066066, згідно якого на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Із зазначеною постановою категорично не згоден, так як вона складена не на нього, а на іншу людину - це також є грубе порушення інспектора Кобель В.В.

Вважає її незаконною та такою, що грубо порушує її права, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Вважає, що швидкість зазначена на вимірювальному приладі «Візир» не належить його автомобілю, оскільки під час руху його наздогнав автомобіль ВАЗ 2106, який рухався із значно більшою швидкістю, і зробив спробу обгону його транспортного засобу, але, помітивши автомобіль ДПІ, знову розташувався за його авто це чітко видно на відео.

Даний вимірювальний прилад - «Візир» може фіксувати швидкість будь якого транспортного засобу, який знаходиться в полі дії «Візира» ( 400 метрів), і максимальна швидкість будь якого з цих транспортних засобів, буде приписана тому автомобілю, на який направлений об'єктив «Візира». Це було доведено при тест контролі вимірювального приладу «Візир», проведеним на замовлення автожурналу «Авторев'ю». Можливість помилки визнає і виробник вимірювального пристрою. Із офіційного пояснення фірми - виробника вимірювального приладу «Візир» на адвокатський запит видно, що для досягнення більш точного результату необхідно, щоб в кадрі відображалася вся дорога і зображений один-єдиний автомобіль.

У відповідності до ст. 10-15 Закону України „Про метрологію та метрологічну діяльність", на вимірювання у сфері, у якій їх результат можуть бути використані у якості доказу по справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні, та про повірку даного примірника засобу вимірювальної техніки. Таких відомостей мені надано не було, дата наступної повірки невідома.

Крім того грубо порушено Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 27 березня 2009 року № 111, а саме : 18.10. забороняється використовувати під час несення служби технічні засоби та прилади, які не сертифіковані в Україні та не пройшли перевірку або мають свідоцтво про перевірку, термін дії якого минув.

До того ж, у постанові відсутні вказівки на те, хто саме проводив фото-відео фіксацію. Між тим, це повинно бути зафіксовано, тим більше, що у відповідності до п.12.4 до використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом допускаються лише співробітники, які згідно до п. 1.21 Розпорядження МВС України № 466 від 21.05.2009 року, що вивчили та здали заліки з використання таких приладів і повинні знати складові частини, технічні характеристики та порядок використання технічних засобів та технічних приладів, які застосовуються для виявлення порушень правил, норм і стандартів у сфері безпеки дорожнього руху. Тому при оцінці як законності, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про цих співробітників.

Це також говорить про порушення нормативних актів МВС при фіксації порушень, та перешкоджає застосуванню її результатів для притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст.122 КУпАП, до адміністративної відповідальності притягаються особи, які перевищили швидкісний режим « більш як на двадцять кілометрів на годину». Згідно з Методичними рекомендаціями по роботі з радіолокаційним приладом «Візир» похибка приладу в «Патрульному» режимі складає 2 км/год., а в «Стаціонарному» режимі 1 км за годину. Оскільки інспектор з «Візиром» знаходився в автомобілі, а прилад не знаходився на штативі, як того вимагають останні інструкції по користуванню «Візиром», то він робить припущення, що в даний момент вимірювальний прилад працював в «Патрульному» режимі. З урахуванням похибки вимірювального приладу швидкість зазначена на вимірювальному приладі, яка начебто належить його авто, складає 72-2=70 км/год. (при знакові обмеження швидкості руху-50км/год.), що не підпадає під ч. 1 ст. 122 КУпАП, і взагалі під адміністративну відповідальності.

Ст. 14-1 КУпАП говорить про те що, фіксація правопорушення можлива, якщо порушення зафіксовано приладом, працюючому в автоматичному режимі. Оскільки адміністративно-процесуальне законодавство не конкретизує поняття автоматичного режиму роботи приладу, можливо звернутися до формально-логічного тлумачення цього поняття, відповідно до якого, автоматичним - є такий режим роботи приладу, який виконується без втручання в його діяльність сторонніх факторів, тобто без людини. Прилад «Візир» яким проводився нагляд за дорожнім рухом з метою фіксацій порушень ПДР України, не є автоматичним засобом фото-відео фіксації, оскільки він знаходиться у співробітника ДАІ, керується ним безпосередньо або через комп'ютер (визначаються ті параметри, які фіксуються приладом, зокрема, швидкість, або що, об'єкт зйомки, її режими, кут огляду приладу, тощо) Це підтверджує п.1 Наказу МВС №33 від 01.03.2010 який відносить до приладів з активованою функцією «автоматичний режим» новий модифікований пристрій «Візир 03» решта приладів з серії «Візир», даної функції не мають. У підтвердження того факту, що вказаний прилад «Візир» не є засобом автоматичної фіксації, є інструкція до цього приладу, де в 2 розділі зазначено, що прилад працює у 2-х режимах: «Стаціонарний» і «Патрульний», але аж ніяк не автоматичний.

Між тим, ст. 14-1 КУпАП передбачає, що для її застосування необхідно, щоб фіксація велася саме засобами фото-відео зйомки, які працюють в автоматичному режимі. За таких умов, така фіксація не відповідає вимогам закону. Відсутні жодні підстави, підтверджені належними доказами, що швидкість вказана на зображенні доданого до постанови належить саме до мого автомобіля.

Жодних об'єктивних даних, які б могли підтвердити географічну локалізацію даного автомобіля - відсутні, тим паче відсутня прив'язка до вказаних дорожніх знаків, вимоги яких він, начебто, порушив.

Вважає що інспектор не об'єктивно розглянув справу, спираючись виключно на показника вимірювального приладу «Візир», свідомо не врахував його пояснень, що суперечить вимогам ст. 251 та ст. 280 КУпАП і в порушення вимог законодавства України свідомо, неправомірно притягнув його до адміністративної відповідальності. Постанова не встановлює наявність адміністративного правопорушення та його вину в його вчиненні.

Позивач в судове засідання не зявився та подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність. Свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився та подав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає, проти позову заперечую з наступних підстав. 01 квітня 2014 року він, ст. ІАП роти ДПС ДАІ капітан міліції ОСОБА_2, за допомогою радіолокаційного вимірювача швидкості «Візир» №0812458, який має функцію відео-фото фіксації, був зафіксований факт порушення правил дорожнього руху, а саме: водій автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_3 рухався зі швидкістю 72 км/год. на 169 кілометрі автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя позначений дорожнім знакам 3.29 ПДР «Обмеження швидкості 40км/год.» та дорожнім знаком 1.5.1 ПДР «Звуження дороги», які встановлюється на небезпечних ділянках доріг та вулиць (небезпечні повороти ділянки і обмеженою видимістю, місця звуження доріг, тощо), чим порушив п. 12.10.2(А) ПДР. Адміністративна відповідальність за вказане правопорушення передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Інструкцією з питань діяльності підрозділів ДПС, затвердженої наказом МВС України від 27 03.2009 № 111 (зареєстровано в Мінюсті 26.06.2009 за № 576/16592) однією з функцій ДПС визначено виявлення порушень законодавства, правил, норм і стандартів у сфері забезпечення дорожнього руху. Пунктом 12.9 Інструкції передбачено, що: "Під час контролю за дорожнім рухом працівник ДПС активно реагує на порушення Правил дорожнього руху і в першу чергу на ті, що призводять до скоєння ДТП водіями та пішоходами. До них належать: ... перевищення встановленої швидкості руху. Він склав протокол про адміністративне правопорушення. Під час складення протоколу порушнику, було роз'яснено його права та обов'язки, а також час та місце розгляду справи , але правопорушник не погодився з порушенням, про що відобразив при дачі пояснення. Враховуючи вимоги чинного законодавства, була винесена постанова відносно ОСОБА_3 про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Копії вказаної постанови та протоколу були надані позивачу. На місці вчинення правопорушення позивач заперечував факт наявності правопорушення, хоча він був очевидним і підтверджувався відеозаписом, зробленим за допомогою радіолокаційного, відео записуючого вимірювача швидкості «Візир» , який продемонстрували порушнику. Статтею 251 КУпАП визначено, що фактичні дані по справі, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, покази спеціальних технічних приладів, є доказами. Оскільки він посилаюсь саме на такі дані вважає, що вони є достатніми доказами для спростування слів позивача. Зважаючи на те, що позивач дійсно порушив ПДР він вважає його позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими і є зухвалою спробою уникнути штрафу за скоєне порушення ПДР. Він не вбачає жодних причин для скасування постанови, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності та до невиконання Указу Президента України "Про невідкладні заходи із забезпечення безпеки дорожнього руху" від 20.11.2007 № 1121, що передбачає невідворотність стягнень за порушення Правил дорожнього руху.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА2 № 464383 від 01.04.2014 року, що був складений відносно позивача ОСОБА_1, то у протоколі зазначено, що позивач ОСОБА_1 01 квітня 2014 року о 12 год. 05 хв. по автодорозі Н-08 Бориспіль Дніпропетровськ - Запоріжжя на 169 км, керуючи автомобілем марки «ВАЗ - 211140», державний реєстраційний номер АІ 67 39 СМ, їхав зі швидкістю 72 км/год., чим порушив п. 12.10.2 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, в протоколі ОСОБА_1 здійснив запис, що він не згідний з висунутим йому порушенням.

У постанові відповідач встановив, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «Форд транзит», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, 31 березня 2014 року о 06 год. 40 хв. на 127 км - Кобиля Решетілівка порушив вимогу дорожньої розмітки, яка розділяла транспортні потоки, за що передбачено відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Зазначена постанова перевірялась судом на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Відповідно до вимог статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 171-2 КАС України передбачено, що постанову уповноваженого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено до суду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідальність за перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год. передбачена ч. 1 ст. 122 КпАП України.

Відповідно п. 12.10-2 ПДР обмеження дозволеної швидкості руху вводяться постійно виключно:

а) на небезпечних ділянках доріг та вулиць (небезпечні повороти, ділянки з обмеженою видимістю, місця звуження дороги тощо);

б) у місцях розміщення наземних нерегульованих пішохідних переходів;

в) у місцях розташування стаціонарних постів Державтоінспекції;

г) на ділянках доріг (вулиць), прилеглих до території дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів, дитячих оздоровчих таборів.

При цьому, у разі, коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3.29 встановлені з порушенням визначених ПДР вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху (п. 12.10 ПДР).

Разом з тим, а ні з письмових заперечень (не додано доказів), а ні з відеозапису, судом не встановлено наявності п. 12.10.2 (а) Правил дорожнього руху, на відрізку ділянки автодороги, в якій вимірювалася швидкість руху автомобіля позивача.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 71 КАС України, якою саме на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, суд приходить до висновку, що доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за наслідками якого складено постанову серії ПС1 № 066066 від 01.04.2014 р., суду не представлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій інспектора під час складання протоколу про адміністративне правопорушення чи винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач суду не наддав, а відтак, в діях позивача не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, «Інструкції з організації провадження та діловодства у правах про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху», затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх справ України, Правила дорожнього руху України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління ДАІ УМВС України Полтавської області про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову ПС1 № 066066 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. скасувати та провадження по справі закрити.

Рішення суду є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_4