Справа № 818/1456/15
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 р.Справа № 818/1456/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Савченка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці Державної фіскальної служби на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.06.2015р. по справі № 818/1456/15

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці Державної фіскальної служби

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці ДФС (далі по тексту - відповідач, Сумська митниця), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог ( а. с. 58 - 60), просив суд:

- стягнути компенсацію витрати частини доходів за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.03.2010 по справі №2а-637/10/1870 про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інспектора з охорони праці Сумської митниці у розмірі 9228,76 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 01.04.2015 року Харківським апеляційним адміністративним судом постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2015 по справі №818/25/15 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді залишено без змін: стягнуто з Сумської митниці на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду про поновлення на посаді від 29.03.2010 по справі №2а-637/10/1870 за період з 30.03.2010 по 05.11.2012 в загальній сумі 77149,70 грн. При цьому, позивач вважає, що, відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427, він має право на компенсацію, у зв'язку із затримкою виконання вищенаведеного судового рішення.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10.06.15 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці ДФС про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з Сумської митниці ДФС (вул. Воровського, 24, м. Суми, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) компенсацію втрати частини доходів за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.03.2010 по справі №2а-637/10/1870 про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інспектора з охорони праці Сумської митниці у розмірі 9228,76 грн. (дев'ять тисяч двісті двадцять вісім грн. 76 коп.).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 29.03.2010 по справі № 2-а-637/10/1870 визнано протиправним та скасовано накази Держмитслужби України від 17 листопада 2009 року № 2046-к "Про припинення перебування на державній службі" та Сумської митниці Державної митної служби України від 17.11.2009 р. № 268-к "Про звільнення ОСОБА_1", поновлено її на посаді головного інспектора з охорони праці Сумської митниці, стягнуто з Сумської митниці середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення 17.11.2009 по день винесення судом постанови про поновлення на роботі в сумі 11581,57 грн., стягнуто з Державної митної служби України на відшкодування моральної шкоди 500 грн.; допущено негайне виконання постанови в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині суми стягнення за один місяць у сумі 2300 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду 26.05.2010 р. постанова Сумського окружного адміністративного суду від 29.03.2010 по справі № 2-а-637/10/1870 була скасована і у задоволенні позову про поновлення на посаді ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України 23.05.2012 р. скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду і направлено справу на новий апеляційний розгляд і 10 жовтня 2012 р. Харківським апеляційним адміністративним судом відмовлено Сумській митниці в задоволенні апеляційного скарги, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 29.03.2010 р. по справі № 2-а-637/10/1870 залишено без змін.

На виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 29.03.2010 р. ОСОБА_1 була поновлена на роботі лише 05.11.2012 р. , тому позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2015 р. по справі №818/25/15 позов було задоволено та стягнуто з Сумської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду про поновлення на посаді від 29.03.2010 по справі № 2а-637/10/1870 за період з 3О.03.2010 по 05.11.2012 в загальній сумі 77 149,70 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2015 р. було залишено без змін постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2015 по справі №818/25/15.

ОСОБА_1 по платіжному дорученню №2375 від 23.04.2015 р. виплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді по справі №2а-637/10/1870.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що, позивач, відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427, має право на компенсацію, у зв'язку із затримкою виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, Справа №1-13/2013, згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу законів про працю і частині першій статті 1 Закону, як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Крім обов'язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов'язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов'язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров'я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов'язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим статтею 12 Закону, зокрема щодо оплати часу простою, який мав місце не з вини працівника.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 порядку передбачено, що, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані. Колегія суддів вважає, оскільки, відповідно до постанови Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2015 р. у справі № 818/25/15 відповідачем було нараховано та сплачено середню заробітну плату за час затримки виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, що підтверджується банківською квитанцією, тобто нараховано і вчасно не виплачено доходи, то має місце порушення виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку із затримкою виконання рішення суду.

Під доходами в даному випадку слід розуміти грошові доходи громадян: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

За наявності зазначених умов (порушення термінів виплати) у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції.

На виконання ухвали суду від 04.06.2015 р. про витребування доказів, Сумська митниця надала суду першої інстанції розрахунок суми індексації для ОСОБА_1 за період з 30.03.2010 р. по 05.11.2012 р. , що складає 9228,76 грн. (а.с.80-81).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.03.2010 по справі №2а-637/10/1870 про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інспектора з охорони праці Сумської митниці у розмірі 9228,76 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 10.06.15 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 10.06.2015р. по справі № 818/1456/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 10.08.2015 р.