Справа № 219/7243/2013-а
Суддя: Ониско Р. В.
Дата ухвалення: 2013-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/7243/2013-а
2-а/219/317/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2013 року. Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі головуючого судді - Ониско Р.В., при секретарі Чубикало О.А., розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Артемівську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської Ради Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення суми недоплаченої щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської Ради Донецької області про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення недоотриманої щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі 4588.00 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на ст. 13, 48, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої він має право на щорічну разову допомогу на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Позивач зазначив, що він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії 3 групи, є інвалідом війни 3 групи, що підтверджується посвідченнями А № 112612, № Б 518981 та довідкою МСЕК № 443482.

Позивач просив розглянути справу без його участі, на заявлених вимогах наполягав.

Відповідач з адміністративним позовом не погодився і надав письмові заперечення, що Згідно зі ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, повязано з реалізацією цього Закону, за рахунок державного бюджету.

Згідно з ч. 2 ст. 95 Конституції України тільки Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Бюджетний кодекс України, частиною другою статті 4 якого передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України. Абзацом другим даного пункту встановлено, якщо іншим нормативно - правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Джерелом заявленої виплати є кошти Державного бюджету України, відтак при вирішені даного питання слід керуватися приписами Бюджетного кодексу України.

Відповідно до статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету, в тому числі і з виплати щорічної разової грошової допомоги, здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Міністерством соціальної політики України, як головним розпорядником коштів після затвердження бюджетних призначень по виплаті щорічної разової грошової допомоги доведені суми до розпорядника коштів на регіональному рівні, який з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (зі змінами) затвердив кошториси для управління. В свою чергу, відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.

Рішеннями Конституційного суду України від 26.12.2011 р. №20-рп/2011, від 25.01.2012 р. З-рп/2012 встановлено, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюється з урахуванням фінансових можливостей держави. Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Верховна рада відповідно до Законів України «Про державний бюджет України» визначає Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного бюджету України, що узгоджується з функціями уряду України визначеними Конституцією. Метою і особливістю Закону України «Про державний бюджет України» є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений.

Конституційний Суд України у Рішенні від 25.01.2012 № З-рп/2012 визначив, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який розробляє проект закону про Державний бюджет України на наступний рік і подає його до Верховної Ради України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, звітує перед Верховною Радою України про його виконання (частина друга статті 96, частина перша статті 97, частина перша статті 113, пункт 6 статті 116 Основного Закону України). Ефективне здійснення Кабінетом Міністрів України цих повноважень є основою для вжиття ним заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, проведення політики у сфері соціального захисту, фінансової та податкової політики (пункти 2, З статті 116 Конституції України).

Якщо враховувати Рішення Конституційного суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 р. № 10-рп, від 10.11.2010 р. № 22-рп/2010 норм Закону України „Про Державний бюджет України на 2007-2008 роки", то зазначені рішення стосуються лише Законів України „Про Державний бюджет України на вищезазначені роки» та відповідно дію цих норм можливо застосовувати лише до соціальних виплат які здійснювались у 2013 році.

За змістом ч.З ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання на всій території України. Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Рішення Конституційного Суду України можуть бути виконані тільки шляхом прийняття Верховною Радою України відповідних змін до чинного законодавства України.

Прийняття рішень провадити компенсаційні виплати постраждалим, які звертаються до суду, виходячи з мінімальної заробітної плати, яка встановлена на момент виплати означає, що не беруться до уваги вищезазначені законодавчі та нормативно - правові акти, наслідками залишення оскаржуваної постанови без змін є виникнення загрози невиконання поточних зобов'язань та утворення заборгованості з цих виплат перед постраждалими громадянами, які не зверталися до суду. Це порушує ст.24 Конституції України, якою передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Разом з тим, відповідно до ч. З Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет на 2013 рік» було встановлено, що у 2013 році норми і положення статті 48 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік, згідно із Законом України від 06.12.2012 р. N 5515-УІ.

Таким чином, на даний час діють два нормативно-правових акти однакової юридичної сили (Закони), які по-різному регулюють розмір допомоги на оздоровлення для категорії постраждалих від наслідків аварії на ЧАЕС та допомоги у зв'язку із обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, а тому за загальним правилом застосуванню до спірних відносин підлягає той акт, який за хронологією прийнятий пізніше, тобто Закон України «Про Державний бюджет України на 2013 рік».

Ураховуючи наведене, у 2013 році розмір щорічної допомоги на оздоровлення, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р., складає для ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи - 90 гривень.

Вищевказана сума за 2013 рік була нарахована та буде виплачена позивачу при надходженні коштів з державного бюджету України.

Тому вимоги про стягнення недоотриманих сум допомоги у розмірі передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не можуть бути задоволені, оскільки дії управління в частині розмірів їх нарахування в спірний період ґрунтуються на чинному законодавстві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Управління праці та соціального захисту Заселення Артемівської міської ради саме в визначеному законом про державний бюджет України сплачує позивачу щорічно допомогу на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, отримуючи такі видатки з державного бюджету України в розмірі, встановленому зазначеним законом на відповідний рік.

Так, управління праці та соціального захисту населення є державною установою, яка здійснює покладені на нього повноваження у сфері соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключно у межах бюджетних асигнувань згідно видаткової частини державного бюджету.

Головним розпорядником коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є Міністерство соціальної політики України.

Ліміти бюджетних асигнувань з виплати щорічної допомоги на оздоровлення орієнтовані Міністерством соціальної політики України виключно на норми, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 562 « Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 р. і спрямовані лише на здійснення поточних виплат, фінансування сплати заборгованості за минулі роки не передбачено.

Отже для вирішення цього спору необхідно визначитись, який з цих законів є пріоритетним та підлягав застосуванню у виниклих правовідносинах.

Згідно зі статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Згідно із ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідальність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.?

Однак відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за наявності декількох законів, норми які по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Таким чином, на момент виникнення спірних відносин статті Закону України «Пре Державний бюджет України на 2013 рік» були діючи, а відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 17 наведеного Закону фінансування витрат, повязаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Частиною 2 статті 4 Бюджетного кодексу України передбачено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Абзацом другим даного пункту встановлено, що якщо іншим нормативно - правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, то застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 23 Бюджетною Кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

За приписами частини 1 статті 4 Бюджетного Кодексу України бюджетне законодавство складається, зокрема, з нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, прийнятих на підставі і на виконання цього Кодексу та інших законів України, передбачених пунктами 3 та 4 цієї частини статті.

Під час судового провадження встановлено, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії 3 групи, інвалідом 3 групи, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської Ради як отримувач щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення. Враховуючи наведене, з 2006 року по теперішній час розмір щорічної допомоги на оздоровлення, встановлено постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та складає 90 грн. 00 копійок для постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії 3 гр. інвалідності.

Керуючись ст.ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 99, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд. -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської Ради Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення суми недоплаченої щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Доненькою апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Р. В.Ониско