Справа № 2а-1970/3493/12
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Справа № 180907/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Богаченка С.І., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Лещук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2012 року у справі за позовом суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби (правонаступник - Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

Позивач - СПД ФО ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до відповідача - Тернопільської ОДПІ, в якому просила визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11 червня 2012 року № , яким визначено грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 51237,00 грн., в тому числі 34158,00 грн. - основний платіж та 17079,00 грн. штрафні санкції; № , яким визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1125, 00 грн. штрафних санкцій; № , яким визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1257,08 грн. штрафних санкцій.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що факт порушення позивачем граничних строків сплати грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платників податків спростовується банківськими виписками та платіжними дорученнями. Крім того, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що в акті перевірки не встановлено жодного випадку перевищення звичайної ціни над договірною ціною більш ніж на 20%; позивач на підтвердження господарських операцій з контрагентами та в обґрунтування підстав віднесення до податкового кредиту та валових витрат надала усі необхідні первинні документи, зокрема, відповідні податкові накладні та реєстр отриманих та виданих податкових накладних за період, що підлягав перевірці, видаткові накладні, акти виконаних робіт щодо використання товарно-матеріальних цінностей, що свідчить про дотримання вимоги щодо формування податкового кредиту та правомірність включення до податкового кредиту сплачені (нараховані) суми податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг). Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті неправомірно. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник позивача (апелянта) - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача - Лещук Н.В. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 27 квітня по 20 травня 2012 року Тернопільська ОДПІ провела документальну планову перевірку СПД ФО ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2011 року, якою встановлено порушення п.4.1, п. 4.2 ст.4 , п.п.7.4.1, п.п.7.4.4, п.п.7.4.5, п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", п.198.2, п. 198.3. ст.198 ПК України, що призвело до заниження повноти нарахування податку на додану вартість всього у сумі 34158,00 грн.; п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: в книзі обліку розрахункових операцій №15824//3 від 04 грудня 2009 року не забезпечено щоденний друк фіскальних звітних чеків (Z- звітів) за 06 жовтня 2010 року, 18 жовтня 2010 року, 21 жовтня 2010 року, 23 грудня 2010 року, 14 січня 2011 року, 10 червня 2011 року; ст.267.1.1 ПК України, а саме: діяльність без придбання торгового патента у період, що підлягав перевірці; п.177.5.1 п.177.5 ст.177 ПК України, а саме: порушення строків сплати податкового зобов'язання з податку з доходів СПД і незалежної професійної діяльності; п. 126.1 ст.126 ПК України, а саме: порушення граничних термінів сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (найманих працівників).

За результатами перевірки складено Акт № 1453/17-226/НОМЕР_4 від 25 травня 2012 року.

11 червня 2012 року на підставі вказаного акта Тернопільська ОДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № , яким визначено грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 51237,00 грн., в тому числі 34158,00 грн. - основний платіж та 17079,00 грн. штрафні санкції; № , яким визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1125, 00 грн. штрафних санкцій; № , яким визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1257,08 грн. штрафних санкцій.

Позивач скористалася правом досудового врегулювання даного спору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем вимог податкового законодавства є доведеним, зокрема, СПД ФО ОСОБА_3 порушено вимоги щодо розрахунку авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб, що підтверджується зведеними даними щодо задекларованих та встановлених у ході проведення перевірки сум податків з доходів від здійснення підприємницької діяльності; також позивач порушила вимоги податкового законодавства в частині нарахування, утримання, повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб при виплаті доходів громадянам, а саме: нарахування та виплата заробітної плати проводилася нижче встановленого мінімального рівня. Правомірним також є донарахування контролюючим органом грошового зобов'язання з ПДВ, оскільки позивач занизила повноту нарахування вказаного податку у зв'язку з реалізацією відповідних товарів за цінами нижче рівня звичайних цін; крім того, позивач завищила податковий кредит у зв'язку з віднесенням до складу податкового кредиту сум ПДВ, які не підтверджені податковими накладними.

Даючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких підстав.

Щодо визначення повноти податкових зобов'язань з податку на додану вартість у податковому повідомленні- рішенні від 11 червня 2012 року форми "Р" № колегія суддів зазначає наступне.

У період, що підлягав перевірці, позивач задекларувала податкові зобов'язання з ПДВ у сумі 15196570,00 грн. Податковий орган при перевірці достовірності відображених показників у поданих деклараціях з ПДВ встановив його заниження на суму 3699,00 грн. у зв'язку з реалізацією відповідних товарів за цінами нижче рівня звичайних цін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - виробник одноразового посуду здійснювала його реалізацію суб'єктам підприємницької діяльності - фізичним та юридичним особам, а саме: відповідно до податкової накладної від 12 жовтня 2010 року (ПП ОСОБА_5.) продано посуд одноразовий 500 гр. за ціною 0,09583 грн. без ПДВ 36000 шт., а продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,10 грн.; відповідно до податкової накладної від 14 жовтня 2010 року (ПП ОСОБА_6.) продано посуд одноразовий 200 гр. за ціною 0,03708 грн. без ПДВ 3360000 шт., а продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,040 грн., відповідно до податкової накладної від 21 жовтня 2010 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 200 гр. за ціною 0,03958 грн. без ПДВ 210000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,040 грн.; відповідно до податкової накладної від 28 жовтня 2010 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 200 гр. за ціною 0,03958 грн. без ПДВ 210000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,040 грн.; відповідно до податкової накладної від 08 листопада 2010 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 500 гр. за ціною 0,09583 грн. без ПДВ 36000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,115 грн., відповідно до податкової накладної від 09 листопада 2010 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 500гр. за ціною 0,09167 грн. без ПДВ 81000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,115 грн.; відповідно до податкової накладної від 09 листопада 2010 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 500 гр. за ціною 0,09583 грн. без ПДВ 27000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,115 грн.; відповідно до податкової накладної від 15 листопада 2011 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 500 гр. за ціною 0,09167 грн. без ПДВ 90000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,115 грн.; відповідно до податкової накладної від 16 листопада 2010 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 500 гр. за ціною 0,09167 грн. без ПДВ 54000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,115 грн.; відповідно до податкової накладної від 17 листопада 2010 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 200 гр. за ціною 0,03667 грн. без ПДВ 224000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,03750 грн.; відповідно до податкової накладної від 14 грудня 2010 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 500 гр. за ціною 0,09583 грн. без ПДВ 18000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,100 грн.; відповідно до податкової накладної від 28 грудня 2010 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 500 гр. за ціною 0,09167 грн. без ПДВ 45000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,100 грн., відповідно до податкової накладної від 27 грудня 2010 року (разовий покупець) продано посуд одноразовий 500 гр. за ціною 0,09167 грн. без ПДВ 27000 шт., продаж СПД - юридичним та фізичним особам здійснювався за ціною 0,100 грн.

Згідно з п.4.1, 4.2 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», що діяв до 01 січня 2011 року, база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами. У разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

На момент виникнення спірних правовідносин нормативне визначення звичайних цін здійснювалося відповідно до вимог Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до п.1.20.1 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Згідно з цим підпунктом справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

За приписами п.1.20.8 та 1.20.10 ст.1 вказаного Закону, обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абз.1 п.п.1.20.1 цього пункту. Донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання цін, встановлених таким законом. Якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня можуть бути прийняті до уваги правила, визначені відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

З акту перевірки вбачається, що, визначаючи рівень звичайних цін, податковий орган виходив лише із даних бухгалтерського обліку відповідача, при цьому не використовував інформацію про укладенні на момент виконання умов контракту договори з ідентичними (однорідними) роботами (послугами) у зіставних умовах.

Разом з тим, в силу вимог Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" при проведенні перевірки платника податку податковий орган мав право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абз.1 п.п 1.20.1 ст. 1 вказаного Закону.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що Тернопільска ОДПІ при проведенні перевірки не використовувала інформацію про укладені на момент придбання відповідних товарів договори з ідентичними (однорідними) товарами у співставних умовах, аналіз ринку відповідних товарів не проводила, будь-яких запитів до платника податків - СПД ФО ОСОБА_3 не надсилала.

Відповідач в акті перевірки не зазначив та під час судового розгляду справи не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що визначена позивачем вартість товарів є завищеною та не відповідає загальноринковій.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства в частині заниження ПДВ у зв'язку з реалізацією відповідних товарів за цінами нижче рівня звичайних цін.

Колегія суддів вважає також помилковим висновок суду першої інстанції про порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.187.1 ст.187 ПК України в частині завищення податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з віднесенням до складу податкового кредиту сум ПДВ, які не підтверджені податковими накладними, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абз.1 п.198.6 ст.198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст.201 цього Кодексу.

Відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Згідно з п.1 ст.9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2 ст. 9 цього Закону).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами також визначена п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження господарських операцій з контрагентами та в обґрунтування підстав віднесення до податкового кредиту та валових витрат надала відповідні податкові накладні та реєстр отриманих та виданих податкових накладних за період, що підлягав перевірці, видаткові накладні, акти виконаних робіт щодо використання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, СПД ФО ОСОБА_3 дотримано вимоги щодо формування податкового кредиту та правомірно включено до податкового кредиту сплачені (нараховані) суми податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства в частині завищення податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з віднесенням до складу податкового кредиту сум ПДВ, які не підтверджені податковими накладними.

Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про порушення позивачем вимог податкового законодавства в частині заниження повноти нарахування та сплати ПДВ на суму 5843 грн., виходячи з таких підстав.

Вказаний висновок суду першої інстанції грунтуєься на твердженнях податкового органу про те, що відповідно до акту попередьої документальної перевірки №383 від 11 лютого 2011 року СПД ФО ОСОБА_3 залишено від'ємне значення в рядку 26 - «168131», згідно з актом документальної позапланової виїзної перевірки №1535 від 14 лютого 2012 року позивачем зменшено залишок від'ємного значення за листопад на 5843 грн.; вказані акти позивач не оскаржувала; окремі рішення контролюючого органу на підставі вказаних актів не виносилися.

Колегія суддів звертає увагу на те, що акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом під час проведення перевірки порушення вимог податкового законодавства; акт перевірки та викладені у ньому факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для суб'єкта господарювання певні правові наслідки, а тому донарахування ПДВ на суму 5843 грн. є неправомірним.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для донарахування ПДВ у податковому повідомленні-рішенні від 11 червня 2012 року форми «Р» № .

Висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими та спростовуються доводами апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 11 червня 2012 року форми «Ш» № , яким визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1257, 00 грн. штрафних санкцій, виходячи з таких підстав.

Перевіркою встановлено, що позивач порушила граничні терміни сплати податкового зобов'язання з податку з доходів суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності, а саме: авансовий платіж зі строком сплати до 19 лютого 2011 року - 3389,10 грн., авансовий платіж зі строком сплати до 14 травня 2011 року - 4489,30 грн., авансовий платіж зі строком сплати до 14 листопада 2011 року - 4500,00 грн., авансовий платіж зі строком сплати до 14 травня 2011 року - 192,40 грн., в загальній сумі 12750,08 грн.

Відповідно до вимог п.126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом не здобуто доказів на спростування факту порушення СПД ФО ОСОБА_3 граничних термінів сплати податкового зобов'язання з податку з доходів суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності, тому нарахування позивачу штрафних санкцій у розмірі 1275,00 грн. у податковому повідомленні-рішенні № є правомірним, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 11 червня 2012 року форми «Ш» № , яким визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платників податків у вигляді зарплати у розмірі 1125,00 грн. штрафних санкцій, виходячи з таких підстав.

Перевіркою встановлено, що позивач порушила граничні терміни сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (найманих працівників) визначеного податковим повідомленням - рішенням Тернопільської ОДПІ від 23 лютого 2011 року № /0, а саме: сума податкового зобов'язання по граничному терміну сплати 05 березня 2011 року у розмірі 11250, 00 грн. фактично сплачена 10 березня 2011 року.

Доказів на спростування даного факту не представлено, тому колегія суддів вважає, що контролюючим органом правомірно нараховано штраф у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу (11250, 00 грн.*0,10 %=1125,00 грн.), доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову суду з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2012 року у справі № 2а-1970/3493/12 - скасувати, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби від 11 червня 2012 року форми «Р» №.

У задоволення решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді С.І. Богаченко

А.Р. Курилець

Повний текст постанови виготовлено 10 серпня 2015 року.