Справа № 2а-2343/12/1070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Київ К/9991/76753/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

при секретарі: Корецькому І.О.,

розглянувши у судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2012

у справі № 2а-2343/12/1070 Київського окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця (СПД) ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2012, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС від 08.05.2012 № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 23.04.2012 № 481/1702/НОМЕР_2. Згідно з цим актом СПД ОСОБА_2 порушив норми підпункту 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), пункту 198.6 ст. 198, пункту 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (ПК), а саме: завищив податковий кредит на загальну суму 263364,05 грн. у податковому обліку за серпень, вересень, жовтень 2010 року, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року за нікчемним правочином з поставок від ТОВ «Дормашавто» послуг із перевезення пасажирів. Висновок про нікчемність правочину між позивачем та ТОВ «Дормашавто» обґрунтовано посиланням на встановлені у межах досудового розслідування кримінальної справи обставини реєстрації ТОВ «Дормашавто» не встановленими особами без наміру здійснювати господарську діяльність, а з метою прикриття незаконної діяльності (фіктивне підприємництво).

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.05.2012 № про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 263364,05 грн. за основним платежем та 65841,01 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за податковими накладними, виписаними ТОВ «Дормашавто» за наслідками поставки позивачу послуг із організації перевезення пасажирів - відвідувачів ТРЦ «Sky mall», позивач сформував податковий кредит у податкових деклараціях з податку на додану вартість за серпень, вересень, жовтень 2010 року, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року та сплатив ціну отриманих послуг, в тому числі ПДВ.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 ст. 198 ПК).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, пунктом 201.11 ст. 201 ПК) сум витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та доводячи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту, задекларованих за податковими накладними, виписаними ТОВ «Дормашавто», ДПІ посилається на нікчемність правочинів поставки між цим постачальником і позивачем. Як на підставу такого висновку ДПІ вказує на обставини, встановлені у межах досудового розслідування кримінальної справи № 71-00217, яка перебуває у провадженні СВ ПМ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, порушеної відносно директора ПП «Гранд Сервіс» ОСОБА_3, щодо його причетності до реєстрації без наміру здійснювати господарську діяльність та з метою прикриття незаконної діяльності ряду юридичних осіб, зокрема ТОВ «Дормашавто».

Разом з тим, суди попередніх інстанцій на підставі оцінки доказів, а саме: копій договорів від 06.08.2010 № 06/08-10 та від 11.08.2010 № 11/10-08, в яких визначені маршрут та періодичність перевезень; актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних, банківських виписок по рахунку позивача, - встановили факт поставки позивачу від ТОВ «Дормашавто» послуг із організації перевезення пасажирів і відповідно до встановлених обставин зробили юридично правильний висновок про правомірне декларування позивачем за наслідками господарських операцій з цим постачальником податкового кредиту.

Що ж до доводів податкового органу про створення ТОВ «Дормашавто» без наміру здійснювати господарську діяльність та з метою прикриття незаконної діяльності, то вказані доводи не були підтверджені у судовому процесі належними доказами.

Підстави для звільнення від доказування в адміністративному судочинстві встановлені статтею 72 КАС України, зокрема частиною четвертою цієї статті такою підставою є вирок суду у кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно особою, про правові наслідки дій чи бездіяльності якої адміністративний суд розглядає справу.

Про наявність вироку, в якому були б встановлені обставини щодо фіктивного підприємництва з використанням ТОВ «Дормашавто», ДПІ в судовому процесі (в тому числі і в касаційній скарзі), не вказує, так само, як і про інші результати кримінального провадження, на яке є посилання в акті перевірки. Обов'язок доведення недостовірності інформації, наведеній в документах обліку, на підставі яких позивач задекларував податковий кредит, в силу припису частини другої ст. 71 КАС України покладено на відповідача як на суб'єкта владних повноважень, який заперечує проти позову про визнання його рішення протиправним.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Довід позивача про його необізнаність з дійсними намірами засновників ТОВ «Дормашавто» та осіб, які діяли від імені цього товариства, в судовому процесі ДПІ не спростовано.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев