Справа № 826/7890/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2015 року № 826/7890/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Нагорянського С.І., суддів: Бояринцевої М.А., Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної реєстраційної служби України

провизнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Державної реєстраційної служби України, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Молдованової Г.М. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 20418721, прийняте 31 березня 2015 року;

2) зобов'язати Державну реєстраційну службу України зареєструвати за позивачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1, Сумська область, 41100, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на нерухоме майно - колії локомотивного депо №№ 16, №7, 18, 17А, інвент. № 855, колії північного району №№ 1,2,5,6,7 інвент.857, колії від північних до південних воріт комбінату № 859, колії від північних до південних воріт інвент. № 858, розташованих у м. Шостка Сумської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що ним було подано до реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, до якої було подано всі встановлені законодавством документи, які відповідають вимогам чинного законодавства, однак позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на нерухомість, що і стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 04 червня 2015 року.

У попередньому судовому засіданні 04 червня 2015 року судом оголошено про закінчення підготовчого провадження у справі та призначено судове засідання на 22 липня 2015 року у складі колегії суддів.

Представник позивача та позивач у судових засіданнях 04 червня 2015 року та 22 липня 2015 року підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача у судові засідання 04 червня 2015 року та 22 липня 2015 року не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з неявкою відповідача та враховуючи подання позивачем клопотання про перехід до письмового провадження, у судовому засіданні 22 липня 2015 року суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2013 року у справі № 589/3292/13-ц у цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Територіальна громада м. Шостка в особі Шосткинської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - позов задоволено повністю. Визнано дійсним укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу № 19/11/10 від 19 листопада 2010 року. Визнано за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1, Сумська область, 41100, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на нерухоме майно - колії локомотивного депо №№ 16, №7, 18, 17А, інвент. № 855, колії північного району №№ 1,2,5,6,7 інвент.857, колії від північних до південних воріт комбінату № 859, колії від північних до південних воріт інвент. № 858, розташованих у м. Шостка Сумської області.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили 30 серпня 2013 року, згідно відмітки суду.

З метою реєстрації права власності на майно, позивачем подано до Державної реєстраційної служби України заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 20 березня 2015 року за реєстраційним номером 10699070, для проведення державної реєстрації права приватної власності на залізничні колії під'їздні колії, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Молдованової Г.М. від 31 березня 2015 року позивачу було відмовлено у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень (реєстраційний номер 20418721).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно

В силу ст. 5 Закону № 1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно ч.1 ст.15 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 3 ст. 17 Закону № 1952-IV, документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі, у тому числі, рішень судів, що набрали законної сили.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Порядок № 868).

Відповідно до п. 28 Порядку № 868, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

В силу ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Частиною 2 зазначеної статті Закону № 1952-IV визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Судом встановлено, що за результатом розгляду заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 березня 2015 року та документів, поданих для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, реєстратором відповідно до вимог статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 31 березня 2015 року № 20418721.

Як вбачається з оскаржуваного рішення державного реєстратора, підставою для його прийняття була невідповідність поданих документів вимогам, а також те, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зокрема, державним реєстратором було встановлено, що залізничні колії, згідно Державного класифікатора будівельних споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17 серпня 2000 року № 507, віднесено до інженерних споруд, а тому, окремо залізничні колії, як нерухоме майно, державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - не підлягає. Крім того, причиною для відмови була та обставина, що в рішенні суду та технічному паспорті відсутня адреса місця розташування об'єкта.

Так, в силу ст. 1 Закону України «Про залізничний транспорт», під'їзні колії - залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Згідно п. 4 Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 01 жовтня 2009 року № 1014, залізнична колія - дві рейкові нитки, що укладені одна від одної на визначеній відстані та прикріплені до шпал (брусів).

Відповідно до наказу Фонду державного майна України «Про затвердження Класифікатора державного майна» від 15 березня 2006 року № 461, інженерні споруди - об'ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та інше. До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та інше.

Крім того, підрозділ 202 «Об'єкти інфраструктури залізничного транспорту» додатку 1 «Класифікація структурних компонентів» включає: - майнові комплекси об'єктів залізничного транспорту з їх інфраструктурою, - служби управління залізницями, - вокзали, станції, - депо та станції (пункти) технічного обслуговування залізничного транспорту тощо.

Так, вищенаведені обставини не дають можливості суду достовірно встановити приналежність залізничних колій, за якими позивач бажає зареєструвати право власності, до об'єктів нерухомого майна, а позивачем у свою чергу не надано достатніх та переконливих доказів зворотного.

В обґрунтування своєї позиції позивачем надано суду довідку Відділу містобудування та архітектури № 13 від 25 лютого 2015 року, в якій повідомляється, що колії локомотивного депо №№ 16, №7, 18, 17А, інвент. № 855, колії північного району №№ 1,2,5,6,7 інвент.857, колії від межі до воріт комбінату інвент. № 858, розташовані у м. Шостка, не являється єдиним комплексом у складі залізничного вузла і окремою поштовою адресою не визначаються.

Разом з тим, суд вважає, що вищевказана довідка та повідомлені в ній обставини не можуть бути єдиним та беззаперечним доказом на підтвердження того, що залізничні колії не є інженерними спорудами, що і було підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими посилання відповідача в оскаржуваному рішенні про те, що окремо залізничні колії, як нерухоме майно, державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не підлягає.

Так, рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2013 року у справі № 589/3292/13-ц за позивачем визнано право власності на залізничні колії, водночас, вказані залізничні колії не було визнано окремими об'єктами нерухомого майна.

Крім того, суд зазначає, що залізничні колії, право власності на які визнано за позивачем рішенням суду та право власності, на які було заявлено позивачем до реєстрації як об'єкт нерухомого майна, не віднесені до об'єктів нерухомого майна, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, перелік яких наведений у ст. 5 Закону № 1952-IV.

При цьому, в ході судового розгляду справи, позивачем не було надано суду належні та допустимі докази або пояснення, якими б спростовувалися висновки державного реєстратора, викладені у рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; ) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи ту обставину, що рішенням суду, яким за позивачем визнано право власності на залізничні колії не було визнано їх об'єктами нерухомого майна, а також факт встановлення відповідачем невідповідності поданих документів діючим нормативно-правовими актами, суд вважає, що оскаржуване рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Молдованової Г.М. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 20418721 від 31 березня 2015 року прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, позовна вимога про зобов'язання відповідача зареєструвати за позивачем право власності на нерухоме майно - колії локомотивного депо №№ 16, №7, 18, 17А, інвент. № 855, колії північного району №№ 1,2,5,6,7 інвент.857, колії від північних до південних воріт комбінату № 859, колії від північних до південних воріт інвент. № 858, розташованих у м. Шостка Сумської області, - задоволенню також не підлягає.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що адміністративні суди не вправі втручатись у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, тобто повноваження, відповідно до яких адміністративний орган, приймаючи рішення, діє з певною свободою розсуду.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем, у свою чергу, не доведено обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, оскільки позивачем не наведено наявність законних підстав для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Молдованової Г.М. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 20418721 від 31 березня 2015 року, а тому відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.І. Нагорянський

Судді М.А. Бояринцева

Я.І. Добрянська

Головуючий Суддя С.І. Нагорянський

Судді М.А. Бояринцева