Справа № 809/2501/15
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" серпня 2015 р. Справа № 809/2501/15
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Кафарського В.В.
Суддів: Григорука О.Б.,
Боршовського Т.І.,
за участю секретаря Драгомирецького І.М.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Бандури В.О.,
представника відповідача - Дроздюка Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1
до відповідача: Міністерства оборони України, Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2
про визнання дій незаконними та зобов`язання до їх вчинення,-

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання дій незаконними та зобов`язання до їх вчинення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.07.2011 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Зазначений контракт набрав чинності 15.07.2011 року та діяв до 15.07.2014 року.
Згідно п.4 контракту сторони зобов`язались не пізніше як за три місяці повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладанні з повідомленням причин, визначених нормативно-правовими актами.
04.04.2014 року водій-електрик радіостанції групи рухомих засобів зв`язку БЗ та РТЗ військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 подав рапорт командуванню військової частини про звільнення з військової служби у запас відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з закінченням строку контракту. Однак рапорт позивача про звільнення з військової служби у 2014 році командуванням військової частини грубо проігноровано, жодної відповіді ним не отримано і лише у квітні 2015 року надано усні пояснення, що вказаний рапорт загублено або знищено.
Крім цього, на переконання позивача, тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 діючи самовільно, всупереч п. 9 контракту та свідомо порушуючи конституційні права та свободи військовослужбовця ОСОБА_1 не попередивши останнього, у примірник контракту, що зберігався у військовій частині НОМЕР_1 вніс запис про те, що продовжено строк контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
Поданий 04.04.2014 року рапорт позивача про звільнення зі Збройних Сил України командуванням військової частини НОМЕР_1 залишено без уваги та знищено, поданий 08.04.2015 року повторний рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту повернуто позивачу за причинами невідповідності ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, хоча ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачає, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він їх не може вирішити до наступного прямого начальника.
Заяви позивача солдата контрактної служби ОСОБА_1 від 23.04.2015 року та 28.05.2015 року рапортів від 25.05.2015 року про звільнення з військової служби проігноровано. 28.05.2015 року та 09.06.2015 року отримано відповідь командира військової частини про те, що подані з одного і того ж питання рапорти розгляду не підлягають.
Позивач вважає дії Міністерства оборони України та командира військової частини НОМЕР_1 щодо не розірвання укладеного з ОСОБА_1 контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України незаконними. Просить зобов`язати Міністерство оборони України визнати юридичний факт закінчення терміну дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України укладеного з ОСОБА_1 15.07.2011 року та звільнити ОСОБА_1 з військової служби.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Представник відповідача Міністерства оборони України на судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, однак у судовому засіданні, яке відбулось 21.07.2015 року просив у задоволенні позову відмовити, а також просив суд не розглядати пункт 1 заперечення на адміністративний позов, що стосується закриття провадження у справі, яке подано 10.07.2015 року, а також просив суд не розглядати клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке подано ним 20.07.2015 року.
Представник відповідача командира військової частини НОМЕР_1 Погорілого Юрія Володимировича у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав письмового заперечення та доповнення до нього, а також посилався на те, що на теперішній час у зв`язку з оголошенням Указами Президента України від 17 березня 2014 року за №303/2014, від 06 травня 2014 року за № 454/2014, від 21 липня 2014 року за №607/2014 та від 14 січня 2015 року за №15/2015 часткової мобілізації, настав та існує особливий період. Таким чином, виходячи з наведеного вище дія контракту продовжена понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації та підстав для звільнення ОСОБА_1 немає так як дія контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, який підписано позивачем на добровільній основі закінчиться у випадку передбаченого п.8 ч. 3 ст. 23 Закону України «про військовий обов`язок і військову службу». А також зазначив, що зобов`язання, які взяті Міністерством оборони України відповідно до діючого законодавства перед ОСОБА_1 продовжуються виконувати в повному обсязі.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
15 липня 2011 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 було укладено контракт про проходження громадянином України ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України, який набрав чинності 15 липня 2011 року (а.с. 15-18).
Так, відповідно до пункту 3 контракту «контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки (три прописом)», тобто з 15 липня 2011 року по 14 липня 2014 року.
Як вбачається із матеріалів справи, 04 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача із рапортом щодо звільнення його з Збройних Сил України у запас, у зв`язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 19).
08 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача із рапортом щодо звільнення його з Збройних Сил України у запас, у зв`язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 20).
28 квітня 2014 року тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 надано відповідь ОСОБА_1 про те, що порядок звернення з рапортом суперечить порядку звернення, а саме ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, прийнято рішення про повернення даного рапорту. (а.с. 21)
28 квітня 2015 року позивач отримав від військової частини НОМЕР_1 лист за № 350/484/1/692 (а.с. 23-24), яким йому повідомлено, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначення на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Позивачем 25 травня 2015 року подано рапорт начальнику групи рухомих засобів зв`язку про звільнення з військової служби у запас відповідно до ст. 26 Закону ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини 6, пункту «а» - у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с. 25, 26).
28 травня 2015 року тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 повідомлено позивача про те, що у відповідності до вимог абзацу 4 підпункту 2.4 та пункту 2.12 наказу Міністра оборони України від 03.12.2005 року даний рапорт є таким, що поданий з одного і того самого питання повторно і відповідно розгляду не підлягає (а.с. 28).
Окрім того, на вимогу суду представником відповідача командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 надано протокол загальних зборів особового складу батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2015 року. У відповідності до якого зазначено, що на зборах присутні 79 осіб. На зборах обговорено випадок написання рапортів щодо звільнення з військової служби в умовах особливого періоду солдатами ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та доведено до військовослужбовців статтю 23 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та роз`яснено порядок звільнення із військової служби в умовах особливого періоду.
05.06.2015 року з позивачем проведена бесіда під час якої йому роз`яснено порядок звернення із скаргами та заявами до керівництва частини та порядок звільнення з військової служби під час особливого період. До військовослужбовця доведено основні положення наказу Міністра оборони України №722 від 03.12.2005 року «про затвердження Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України», а також доведені положення Закону України «про військовий обов`язок і військову службу».
В даному випадку суд при вирішенні даної справи керувався наступним.
Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Як передбачено вимогами ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.
17 березня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України, Голова Верховної Ради України Турчинов О. підписав Указ від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Верховна Рада України затвердила Указ 18 березня 2014 року.
З моменту оголошення рішення про часткову мобілізацію у державі діє особливий період.
Як вбачається з матеріалів справи, контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби в Збройних Силах України було укладено на три роки з 15 липня 2011 року по 14 липня 2014 року.
Таким чином, контракт позивача діяв під час настання особливого періоду.
Відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Отже, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.
Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, суд у складі колегії суддів дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:
1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:
а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово - лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;
г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:
- виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
- утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом І чи II групи;
- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;
е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків.
Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктом «в» (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі), «е» (через службову невідповідність), «є» (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади), «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини шостої та пунктами «в» (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі), «е» (через службову невідповідність), «є» (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) частини сьомої цієї статті;
2) під час воєнного стану:
а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;
3) після прийняття рішення про демобілізацію:
а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;
б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.
Між тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не відноситься.
Таким чином, підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації, відсутні.
Крім того, згідно ст. 251, п. 2 ст. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року, прийнятим на виконання Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.
Таким чином, зазначене Положення пов`язує продовження перебування військовослужбовців на військовій службі також саме з моментом оголошення мобілізації, а не з періодом її дії чи проведення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії Міністерства оборони України та командира військової частини НОМЕР_1 щодо не розірвання контракту укладеного з ОСОБА_1 до оголошення демобілізації обґрунтовані, вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб встановлений чинним законодавством України. Стосовно зобов`язання Міністерства оборони України визнати юридичний факт закінчення терміну дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України укладеного з ОСОБА_1 15.07.2011 року, то жодними чинними нормативно-правовими актами, які регламентують порядок проходження військової служби, а саме: Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 не передбачено, а позовні вимоги позивача є необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-
ПОСТАНОВИЛА:
В задоволенні позову відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя: Кафарський В.В.

Суддя: Григорук О.Б.

Суддя: Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 10.08.2015 року.