Справа № 2а-5237/09/2370
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2011-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-5237/09/2370 Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" вересня 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Чаку Є.В.

при секретарі судового засідання Шолковій Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.09р. у справі №2а-5237/09/2370 за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Черкаської області про визнання бездіяльності стягнення недоплачених сум надбавок, утриманого податку та компенсації за незабезпечення службовим обмундируванням

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з Кабінету Міністрів України через Міністерство фінансів України, Державне казначейство України та Державну судову адміністрацію заборгованість по заробітній платі та незаконно утриманий податок в сумі 106 936, 86 грн., недоплату по довічному утриманню в розмірі 77 070, 34 грн. та грошову компенсацію за службове обмундирування в розмірі 18 700 грн., всього 202 707, 14 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.09р. адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: стягнуто з Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України на користь позивача 17 271,77 грн. в тому числі 3 101,77 грн. утриманих сум податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік та 14 170 грн. компенсаційних виплат за службове обмундирування за 1999 2003 роки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, в частині позовних вимог у задоволенні яких судом відмовлено, позивач подала апеляційну скаргу, у якій остання просила суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову про задоволення адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаною постановою в частині позовних вимог, які задоволені судом, представником Державної судової адміністрації України подано апеляційну скаргу, в якій останній просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Як вбачається із апеляційної скарги (ДСА України), апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було зясовано факт прийняття головою апеляційного суду рішення щодо проведення компенсації утриманих сум податку позивачу, крім того, не надано належну правову оцінку тому факту, що фонд оплати праці Апеляційного суду Черкаської області за 2004 рік був використаний повністю.

Щодо стягнення компенсації за невикористане службове обмундирування, апелянт зазначив, що відповідно до Положення про порядок одержання, обміну, видачі та носіння службового обмундирування судді України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.04.94р. №16/5, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, підставою для проведення компенсації є відповідна заява судді на імя голови суду. Враховуючи, що така заява не була подана позивачкою, підстави для компенсації були відсутні.

Крім того, апелянт наголошував на пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, а також на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав причини пропуску строку поважними.

Не погоджуючись з вказаною постановою в частині позовних вимог, які задоволені судом, відповідачем -2 (Міністерство фінансів України) подано апеляційну скаргу, у якій останній просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову про відмову у задоволенні позову. Мотиви, викладені в апеляційній скарзі МФУ, аналогічні мотивам ДСА України.

Ухвалою від 19.05.11р. Київським апеляційним адміністративним судом задоволено заяву Міністерства фінансів України про поновлення строку на апеляційне оскарження постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.09р. у справі №2а-5237/09/2370 .

В судовому засіданні представник відповідача -1 (Кабінету Міністрів України) підтримала доводи, викладені в апеляційних скаргах відповідачів та просила суд залишити без змін постанову суду першої інстанції в частині вимог до Кабінету Міністрів України, у задоволенні яких судом відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача -1, розглянувши матеріали справи та апеляційні скарги позивача та відповідачів -2 та 3, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги ДСА України та МФ України підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи, ОСОБА_2 працює на посаді судді Апеляційного суду Черкаської області з 01 червня 1999 року (наказ № 47 від 27.05.1999р.), має 1 кваліфікаційний клас судді.

Так, згідно зі статтею 44 Закону України «Про статус суддів»№ 2862-XII від 15.12.1992р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. При цьому розміри посадових окладів, премій, доплат і надбавок встановлені для суддів указами Президента України та рішеннями Уряду України.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»№ 584/95 в редакції від 10.07.1995р. надано керівникам судів право установлювати суддям за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи надбавки в розмірі до 75 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас у межах фонду заробітної плати суду. Означені виплати повинні здійснюватись в межах асигнувань, виділених на утримання судів.

Указом Президента України «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у звязку з додатковим навантаженням»№ 220/2002 в редакції від 05.03.2002р. рекомендовано керівникам судів загальної юрисдикції з метою підвищення ефективності судочинства та заохочення суддів, які поряд з повноваженнями судді виконують додаткові функції щодо вдосконалення законодавства з питань захисту прав і свобод громадян, беруть участь у правовій освіті населення та роботі органів суддівського самоврядування встановлювати, виходячи з рівня кваліфікації судді, здійснюваних ним додаткових функцій участі у правовій експертизі нормативно-правових актів, у підвищенні професійного рівня суддів та рівня правової освіти населення, зокрема щомісячну надбавку за напруженість та складність роботи у розмірі до 80 відсотків посадового окладу з урахуванням доплат за кваліфікаційний клас.

Із аналізу вказаних Указів слідує, що Укази Президента України № 584/95 та № 220/2002 не носять обовязкового характеру для керівників судів, а є рекомендаційними, крім того, призначення та розмір надбавки за інтенсивність (високі досягнення у праці, виконання особливо важливої роботи), а також надбавки за напруженість є прерогативою голови суду та встановлюються його наказом кожному судді індивідуально залежно від досягнень у праці, виконання особливо важливої роботи, складність роботи у межах фонду заробітної плати суду.

Крім того, відсоткова ставка зазначених надбавок визначена до встановлених Указами граничних розмірів, що свідчить про те, що навіть за наявності відповідних підстав для призначення даних доплат, відсотковий розмір останніх визначається саме головою суду в залежності від обсягу виконання суддею особливо важливої роботи чи додаткових функцій щодо вдосконалення законодавства з питань захисту прав і свобод громадян тощо.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів»№ 856/96 в редакції від 19.09.1996р. суддям, з метою закріплення в судах висококваліфікованих фахівців та повного укомплектування суддів, встановлена також щомісячна надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Як вбачається з доданих до позовної заяви матеріалів, зокрема розрахункових листів за 2003-2006 роки, виданих позивачеві за підписом голови Апеляційного суду Черкаської області, виплати з урахуванням надбавок за складність та виконання особливо важливої роботи здійснювались в межах, встановлених Указами Президента України № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»(до 75 відсотків) та № 220/2002 «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у звязку з додатковим навантаженням»(до 80 відсотків) згідно окремих розпоряджень голови суду (наказ № 83 від 12.08.2003р., довідка Апеляційного суду Черкаської області № 0-18 від 09.02.2007р., наказ про встановлення надбавок № 30 від 25.04.2005р., наказ про встановлення надбавок суддям апеляційного суду № 37 від 28.03.2006р.). Щомісячна надбавка за особливий характер роботи протягом 2003-2006 років виплачувалась позивачеві в межах виділених асигнувань, що також вбачається із розрахункових листів, долучених до матеріалів справи.

Доводи позивача, що накази про виплату позивачу надбавок керівником суду не видавались не заслуговують на увагу, оскільки такі накази наявні в матеріалах справи та досліджені судом.

Той факт, що, як зазначає позивач, протягом 2003 2006 років вона не отримувала всіх надбавок, про які видані накази, не підтверджується належними та допустимими доказами, а, отже, не приймається судом до уваги.

Відповідно до ч. 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці»№ 108/95-ВР від 24.03.1995р. винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій є додатковою заробітною платою. Отже, надбавки носять необов'язковий характер, оскільки встановлювати їх розмір є пріоритетом керівників установ у межах фонду заробітної плати, затвердженого для бюджетних установ у кошторисах на відповідний бюджетний період, що, з свого боку, спростовує посилання позивача на звуження шляхом невиплати відповідних надбавок обсягу її соціального захисту як судді, що визначений Законом України «Про статус суддів».

Включені позивачем до розрахунку по заробітній платі доплати за шкідливість в розмірі 12 відсотків і за таємність в розмірі 15 відсотків, постановою Кабінету Міністрів «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів»№ 2288 від 13.12.1999р., на яку посилається позивач, не передбачені. Більше того, останні не входять також і до структури заробітної плати суддів, визначеної постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»№ 865 від 03.09.2005р., якою, окрім іншого, визнано такими, що втратили чинність, відповідні додатки до постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999р. № 2288 у частині розмірів посадових окладів керівників та суддів.

Призначення та виплата відповідних надбавок, зокрема за шкідливість в розмірі 12 відсотків передбачено пунктом 2 наказу Міністерства праці України «Про умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів»№ 77 від 02.10.1996р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.10.1996р. за № 593/1618, дія якого розповсюджується на умови оплати праці не суддів, а робітників, зайнятих обслуговуванням судів, як то водії, прибиральниці, підсобні робітники тощо.

Надбавка за таємність в розмірі 15 відсотків, в свою чергу, передбачена Положенням про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці»№ 414 від 15.06.1994р. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем ставиться питання не про призначення та виплату надбавки за доступ до державної таємниці, а саме за таємність як нерозголошення відомостей щодо матеріалів справи, які становлять конфіденційну інформацію. Разом з тим, надбавки за таємність в розумінні, наданому позивачем, чинним законодавством не передбачено, а доказів того, що позивач має доступ до державної таємниці суду не подано.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовані вищевикладеним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині стягнення з відповідачів сум вищевикладених надбавок.

Відповідно до підпункту "д" пункту 1.3 статті 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" (далі - Закон № 889-ІУ) дохід із джерелом його походження з України - це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі дохід у вигляді заробітної плати, нарахований (виплачений, наданий) унаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, протягом 2004 року з нарахованої заробітної плати позивача утримано податок з доходів фізичних осіб на суму 3 101 грн. 77 коп., про що свідчить довідка Апеляційного суду Черкаської області про доходи ОСОБА_2 від 14.09.2006р. за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. (а.с. 31).

Згідно з пунктом 1 розпорядження Кабінету Міністрів України № 22-р від 20.01.2004р. Голові Конституційного Суду України та головам судів загальної юрисдикції дозволено здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям у розмірі до 100 % посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 року.

Згідно розрахункового листа ОСОБА_2 за 2003 рік та довідки про доходи від 14.09.2006р. за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004р., судом першої інстанції встановлено, що в результаті справляння податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати позивача за 2004 рік, сума нарахованої заробітної плати за місяць, після сплати вказаного податку, стала нижчою ніж розмір заробітної плати, нарахованої судді у IV кварталі 2003 року.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що на користь позивача слід стягнути компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік, є обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що оскільки законодавством не передбачено стягнення на користь позивачки компенсаційних виплат за 2005, 2006 роки, такі вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Вказана позиція суду є аналогічною правовій позиції Верховного суду України, викладеній в ухвалі від 01.09.09р. у постанові № 09/132.

Отже, доводи ДСА України, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до частини 12 статті 44 Закону України «Про статус суддів»№ 2862-XII в редакції від 15.12.1992р. судді забезпечуються безплатним службовим обмундируванням за нормами, які визначаються Урядом України.

Так, норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України були затверджені постановою Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України»№ 177 від 19.03.1994 р., якою визначено кількість предметів, якими необхідно забезпечити одного суддю та термін їх носіння у роках.

Відповідно до п. 2.10. Положення про порядок одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування суддів України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 16/5 від 22.04.1994р., за одяг, який не виданий, згідно з нормами забезпечення з причин, незалежних від Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, Міністерства юстиції України, суддям виплачується грошова компенсація вартості даного одягу і згідно із нормами зараховується у термін його носіння.

Однак, Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів»№ 1459-ІІІ від 17.02.2000р., що набрав чинності 11.03.2000р., перше речення частини 12 статті 44 Закону України «Про статус суддів»щодо забезпечення суддів безоплатним службовим обмундируванням було виключено.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 58, 60 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік»та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2, 3, 4, 5, 8, 9 частини першої статті 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік»і підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів»(справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) № 5-рп/2002 від 20.03.2002р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 1 статті 1 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", яким виключено перше речення частини 12 статті 44 Закону України «Про статус суддів».

Отже, з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України суддям поновлено відповідне забезпечення службовим обмундируванням.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення мантіями та суддівськими нагрудними знаками суддів судів загальної юрисдикції»№ 1393 від 04.09.2003р. затверджено нові норми забезпечення мантіями та суддівськими нагрудними знаками суддів судів загальної юрисдикції, а також визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України» № 177 від 19.03.1994р.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в період дії частини 12 статті 44 Закону України «Про статус суддів»№ 2862-XII в редакції від 15.12.1992р. та постанови Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України»№ 177 від 19.03.1994р., а саме з 1999 року по 11.03.2000р. та з 20.03.2002р. по 04.09.2003р., позивач повинна була бути забезпечена службовим обмундируванням, а в разі незабезпечення обмундируванням мала право на отримання відповідної грошової компенсації. Висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову щодо стягнення компенсації за незабезпечення службовим обмундируванням за період з жовтня 2003 року по 2006 рік є вірним.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.10 Положення про порядок одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування суддів України (яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин) для оформлення компенсаційних виплат подається заява судді на ім'я голови Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, обласного (міського) суду, арбітражного суду, Міністра юстиції Республіки Крим, начальника управління юстиції. Виплата грошової компенсації проводиться бухгалтеріями Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, обласного, Київського, Севастопольського міського суду, арбітражних судів областей, міст Києва та Севастополя, Міністерства юстиції Республіки Крим, управлінь юстиції обласних, Київського, Севастопольського міських держадміністрацій.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач зверталась до голови суду з відповідною заявою, в звязку з чим колегія суддів вважає, що позов щодо компенсації за незабезпечення службовим обмундируванням є передчасним, оскільки право позивача буде порушено у випадку відмови голови суду виплатити позивачу грошову компенсацію.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Так, враховуючи, що вказана справа надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду після скасування ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.09р. постанови Печерського районного суду м. Києва від 16.02.07р. та постанови Апеляційного суду м. Києва від 13.02.08р., а також те, що вказана справа ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 02.11.09р. була розєднана, колегія суддів не вбачає за можливе встановити фактичну дату звернення позивача до суду з позовом.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що позивач звернулась до суду в 2006 році.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду з позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 2 ст. 100 КАС України, в тій же редакції).

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду клопотання (ст.. 102 КАС України).

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 160 КАС України окремим документом викладаються ухвали з питань, зокрема, продовження та поновлення процесуальних строків.

Як свідчать обставини справи, позивач подала до суду 18.12.09р. заяву про поновлення строків звернення до суду, мотивовану тим, що про невідшкодування грошової компенсації їй стало відомо лише в 2006 році.

Матеріали справи не містять журналів судових засідань за 18.12.09р. та 22.12.09р., що унеможливлює перевірку того, чи розглянуто клопотання позивача в судовому засіданні з викликом сторін із обовязковим зясування думки сторін щодо поновлення строку звернення до суду.

Крім цього, судом не було винесено окремий процесуальний документ про поновлення ОСОБА_2 строку для звернення до суду.

Так, в оспорюваній постанові суд першої інстанції дійшов до висновку про поважність причин для пропуску строку звернення до суду, разом з тим, позивач в заяві від 17.12.09р. (зареєстрована 18.12.09р.) не зазначила жодної поважної причини пропуску річного строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про можливість поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України (в редакції, чинній на даний час) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги ДСА України та МФ України підлягають частковому задоволенню, а постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.09р. в частині задоволення адміністративного позову щодо стягнення з Державного бюджету України компенсаційних витрат за службове обмундирування за 1999 2003 роки скасуванню, позов в цій частині залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 203, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.09р. у справі №2а-5237/09/2370 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.09р. у справі №2а-5237/09/2370 задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.09р. у справі №2а-5237/09/2370 в частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 щодо стягнення з Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України компенсаційних витрат за службове обмундирування за 1999 2003 роки в сумі 14 170 грн. скасувати, позов в цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.09р. у справі №2а-5237/09/2370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Чаку Є.В.

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі: 09.09.11р.