Справа № 805/582/15-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Волгіна Н.П.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року справа №805/582/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

04 серпня 2015 року справа №805/582/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Сухарька М.Г., Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А.,

секретар судового засідання Челахова О.О.,

за участю позивача ОСОБА_4,

відповідачі не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 р. у справі № 805/582/15-а за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач-1, МВС України, апелянт), Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі відповідач-2, ГУ МВСУ в Донецькій області), Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі відповідач-3), в якому просив визнати протиправними та скасувати накази Міністерства внутрішніх справ України № 963 та № 1720 о/с від 29.08.2014р. в частині звільнення з посади ОСОБА_4, поновити його на посаді заступника командира взводу патрульної служби Дзержинського МВ ГУМВС в Донецькій області з 29.08.2014р. та стягнути з Дзержинського МВ ГУМВС в Донецькій області на його користь, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.08.2014 року по день прийняття постанови у справі.

Свої позовні вимоги позивач мотивує наступними обставинами. 12 квітня 2014 року незаконним збройним формуванням "ДНР" було здійснено захоплення Слов'янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області.

На виконання наказу керівництва ГУМВС України в Донецькій області у період до 22 травня 2014 року з Дзержинського МВ було вивезено всю вогнепальну зброю, у зв'язку із чим з 23 травня 2014 року особовий склад Дзержинського МВ здійснювали свої повноваження без будь-якої зброї.

23 травня 2014 року група осіб в камуфляжній формі, озброєна автоматами та гранатометами, проникнувши до Дзержинського МВ, намагалася змусити особовий склад відділу перейти на бік так званої "ДНР" та скласти присягу на вірність цієї республіки. Працівники відділу, в тому числі і позивач, відмовились робити це та залишили приміщення відділу.

Після того, як озброєні особи залишили приміщення Дзержинського МВ, особовий склад відділу повернувся до приміщення та продовжив виконувати свої посадові обов'язки.

8 липня 2014 року Дзержинський МВ знов був захоплений озброєними особами так званої "ДНР", які погрожуючи застосуванням автоматичної вогнепальної зброї помістили всіх співробітників відділу до камер ізолятора тимчасового тримання та погрожуючи розстрілом та підпаленням приміщення Дзержинського МВ, примусили всіх написати розписки про співпрацю з угрупуванням "ДНР". Позивач зауважив, що на той час співробітники Дзержинського МВ не мали вогнепальної зброї та відповідно, не могли протидіяти озброєним особам, які захопили приміщення. Будь-яка спроба спричинити опір була не тільки приречена на поразку, але й могла спричинити тяжкі наслідки, в тому числі жертви серед цивільного населення.

Як зазначено у позові, він написав розписку «про відмову від виконання наказів Києва», але цю розписку він, разом із іншими співробітниками Дзержинського МВ, написав побоюючись не тільки за своє життя, а й за безпеку своїх рідних та близьких, при цьому він був впевненим, що ці розписки не мають ніякої юридичної сили та не можуть зобов'язати працівників міліції виконувати будь-які накази осіб, що захопили приміщення відділу.

Ніякої присяги на вірність так званій "ДНР" він не давав та наказів керівництва "ДНР" не виконував. Позбавлені можливості протидіяти незаконному збройному формуванню "ДНР", яке фактично контролювало у липні 2014 року все місто, співробітники Дзержинського МВ, в тому числі і він, продовжували здійснювати діяльність із забезпечення громадського порядку та розкриттю злочинів, в тому числі, злочинів, вчинених представниками "ДНР".

У грудні 2014 року позивач не був допущений до свого робочого місця, у зв'язку із чим звернувся до керівництва Дзержинського МВ з офіційним запитом щодо підстав недопущення його до роботи.

У відповідь йому було повідомлено, що за результатом перевірки комісією МВС України, на підставі наказу МВС України до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. У відповіді було зазначено, що до Дзержинського МВ копія цього наказу не надходила, у зв'язку із чим не є можливим виконати вимоги чинного законодавства щодо дотримання встановленого порядку звільнення позивача. Також позивачу було повідомлено, що 22 жовтня 2014 року до Дзержинського МВ надійшов наказ ГУМВС України в Донецькій області № 367 о/с від 10 жовтня 2014 року щодо встановлення вислуги років позивачу станом на 29 серпня 2014 року, в якому зазначено, що позивач був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі наказу МВС України № 1720 від 29 серпня 2014 року, який так само до Дзержинського РВ не надходив.

15 грудня 2014 року працівниками сектору кадрового забезпечення Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області було ознайомлено особовий склад відділу, в тому числі і позивача, зі змістом наказу ГУМВС України в Донецькій області № 367 о/с від 10 жовтня 2014 року.

Позивачем зауважено, що а ні з наказом про призначення та проведення стосовно нього службового розслідування, а ні зі спірними наказами про його звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, станом на час звернення до суду з позовом, його так і не було ознайомлено, зазначені накази йому не оголошувались, тому точні причини звільнення йому достовірно не відомі. Розрахунок з ним, станом на час звернення до суду не проведений, трудову книжку не видано.

Вважав, що він звільнений з органів внутрішніх справ незаконно, тому що ніяких дій, які б дискредитували звання рядового і начальницького складу, не вчиняв. Крім того, його звільнення було здійснено з порушенням чинним законодавством.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29 серпня 2014 року №963 в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 з посади заступника командира взводу патрульної служби Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в частині звільнення його з органів внутрішніх справ.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №1720 о/с від 29 серпня 2014 року в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 з посади заступника командира взводу патрульної служби Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в частині звільнення його з органів внутрішніх справ.

Поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 на посаді заступника командира взводу патрульної служби Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 30 серпня 2014 року.

Зобов'язано Дзержинський міський відділ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2014 року по 7 травня 2015 року виходячи із розрахованого судом розміру грошового забезпечення за цей період в сумі 36 670 (тридцять шість тисяч шістсот сімдесят) грн. 81 коп. - за відрахуванням зборів, обов'язкових платежів та сум грошового забезпечення, нарахованих та виплачених позивачу після його звільнення. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачами правомірності спірних наказів Міністерства внутрішніх справ України від 29 серпня 2014 року № 963 та № 1720 о/с.

Не погодившись з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року МВС України подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження доказів та встановлення обставин справи, ненадання належної оцінки наявним у справі доказам, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалами Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2015 року по справі № 805/582/15-а відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду на 04 серпня 2015 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з витягу з послужного списку позивача, наказом МВ № 58 о/с від 24 жовтня 1996 року ОСОБА_4 прийнято на службу до органів внутрішніх справ у званні сержанта міліції та призначено на посаду міліціонера роти ППСМ (а.с.62). Останнє присвоєне позивачу за період проходження служби спеціальне звання - старший лейтенант міліції, відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області № 172 о/с від 29 травня 2009 року.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 16 жовтня 2013 року № 455 о/с позивача призначено на посаду заступника командира взводу патрульної служби Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області (у зв'язку з організаційно-штатними заходами), на якій позивач перебував і на час звільнення (а.с.62).

Таким чином, в розумінні пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України позивач проходив публічну службу.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII. Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 та Кодексом законів про працю України.

Наказом МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720 «По особовому складу» позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення (скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення відбулося за наслідками перевірки законності дій особового складу Дзержинського МВ ГУМВС України у Донецькій області в період з травня по липень 2014 року.

Зазначена перевірка проводилось в рамках службового розслідування, що було призначено наказом МВС України від 29 серпня 2014 року № 889.

За результатами розслідування складено висновок від 29.08.2014р. (а.с.120-136), яким встановлено наступне.

5 травня 2014 року невідомі особи в масках та камуфляжній формі зі зброєю, за повної бездіяльності міліції, захопили будівлю Дзержинського міськвиконкому, де на фасаді будинку замінили Державний Прапор України на прапор самопроголошеної Донецької народної республіки (далі - ДНР).

22 травня 2014 року озброєними представниками так званої "ДНР" була захоплена адміністративна будівля Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Особовий склад Дзержинського МВ відмовився співпрацювати з членами вказаної організації.

08 липня 2014 року озброєні особи так званої «ДНР» повторно захопили приміщення Дзержинського МВ, заблокували чергову частину та зібрали особовий склад у приміщенні ІТТ Дзержинського МВ, де в ультимативній формі примушували працівників міськвідділу до співробітництва з «ДНР».

Матеріалами службового розслідування доведено, що частина особового складу відділу, в тому числі і позивач погодились співпрацювати з незаконним озброєним формуванням «ДНР», що підтверджується відповідною розпискою про співпрацю з «ДНР» та відмову виконувати і дотримуватись вимог законів України, присяги працівника ОВС України та наказів МВС України .

Перевіркою відповідно до наказу № 889 від 29.08.2014 року МВС України було встановлено, що серед осіб, які виявили бажання служити «ДНР» був заступник командира взводу патрульної служби міліції Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області старший лейтенант міліції ОСОБА_4

При цьому, ряд працівників зазначеного підрозділу відмовилися виконувати накази представників самопроголошеної «ДНР», серед них: начальник СВ Дзержинського МВ майор міліції ОСОБА_5, його заступник майор міліції ОСОБА_6, старший слідчий СВ майор міліції ОСОБА_7, начальник відділення СВ капітан міліції ОСОБА_8, слідчий СВ капітан міліції ОСОБА_9, старші лейтенанти міліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11, лейтенант міліції ОСОБА_12, помічник слідчого СВ прапорщик міліції ОСОБА_13, помічник начальника МВ - оперативний черговий капітан міліції ОСОБА_14, дільничний інспектор міліції старший лейтенант міліції ОСОБА_15, у яких представники «ДНР» вилучили службові посвідчення.

Отже, під час проведення службового розслідування було встановлено факт добровільного волевиявлення позивача служити «ДНР» та не виконувати накази державної влади України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожний зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Статтями 17 та 36 Конституції України встановлена заборона створення і функціонування на території України будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Відповідно до ст. 260 Кримінального кодексу України участь у діяльності воєнізованих формувань, не передбачених законами України, є злочином за який передбачено настання кримінальної відповідальності.

Згідно ст.ст. 1 та 3 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Згідно ст.ст. 16 та 18 Закону України «Про міліцію» особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції при виконанні покладених на нього обов'язків керується тільки законом та діє в його межах.

Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114.

Відповідно до пункту 10 Положення права, обов'язки і відповідальність осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно п. 66 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ підставою для дострокового звільнення особи рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ є скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Згідно Присяги працівника органів, внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382 працівник міліції бере на себе зобов'язання завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ службова дисципліна зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, тощо.

Згідно ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Висловивши бажання служити владі «ДНР» та беручи на себе зобов'язання не виконувати накази державної влади України, позивач, будучи офіцером міліції, в присутності підлеглих, зрадив інтересам служби, підірвав авторитет працівника правоохоронного органу, порушив присягу працівника органів внутрішніх справ України та сприяв діяльності злочинної організації на території Донецької області.

Слід зазначити, що основні професійно-етичні норми працівника органів внутрішніх справ України, закріплені в наказі МВС України від 22.02.2012 року № 155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України».

Згідно п.п.1.1, 2.2 та 3.2 вказаних Правил кожен громадянин України, який вступає на службу до органів внутрішніх справ, добровільно покладає на себе обов'язок служіння Українському народові й захисту свободи, демократії, законності та правопорядку.

Професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Службова діяльність працівника органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до такого морального принципу як лояльність, що передбачає вірність державі, МВС, повазі і коректному ставленні до державних та громадських інститутів, державних службовців.

Згідно п. 4.1 Правил працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе певні моральні зобов'язання, а саме визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності, виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи.

Згідно з п. 7.8 Правил працівник, який порушує принципи і норми професійної етики, втрачає добре ім'я і честь, дискредитує свій підрозділ і органи внутрішніх справ, позбавляється морального права на повагу, підтримку і довіру з боку громадян, колег і товаришів по службі.

Написання позивачем розписки від 08.07.2014 Р. про підпорядкування владі «ДНР» є порушенням морально-етичних принципів вірності державі та МВС, твердості і непримиренності боротьби із злочинцями.

Відповідно до п. 3.3 Правил працівник не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання - справа честі і обов'язок кожного працівника органів внутрішніх справ.

Колегія суддів вважає, що порушення морально-етичних принципів працівника органів внутрішніх справ є правовою підставою для звільнення його з органів внутрішніх справ за дискредитацією, оскільки вказані вчинки несумісні з проходженням служби в органах внутрішніх справ та компрометують авторитет працівника правоохоронного органу.

Аналіз вказаних вище дій позивача, час їх вчинення, особисте ставлення до скоєного та усвідомлення наслідків скоєного, демонстрація відвертого боягузтва та зневаги до державної влади та суверенітету України, рівень негативного впливу, що вчинила вказана дія на підлеглих позивача, дає підстави стверджувати, що своїм вчинком позивач дискредитував звання особи начальницького складу органів внутрішніх справ, підірвавши авторитет працівника правоохоронного органу.

Твердження позивача про те що 08.07.2014р. він вчинив зазначені дії під примусом жодними доказами не доведені.

Навпаки, факт відмови співпрацювати з представниками «ДНР» іншими працівниками міськвідділу, спростовує доводи позивача про застосування до нього психічного та фізичного насильства, що стало підставою скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Судова колегія зазначає, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) було проведено після службового розслідування, тобто із дотриманням необхідної процедури.

Порушень відповідачами приписів Інструкції про порядок проведення службових розслідувань № 541/23073, які б призвели до поверхового розслідування, без забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, які стали підставою для його проведення, судом не встановлено.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що посилання позивача на недотримання МВС процедури проведення службового розслідування, порушення ним службової дисципліни є безпідставними.

Відповідно до ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Професійна діяльність працівників органів внутрішніх справ та питання, пов'язані із прийняттям громадян на службу в органи внутрішніх справ, порядок її проходження та звільнення з неї, врегульовані Законом України від 20.12.1990 року «Про міліцію», Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що посилання позивача на те, що під час видання оскаржуваних ним наказів були порушені норми трудового законодавства України, є необґрунтованими.

Колегія суддів також зазначає, що є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що Міністр внутрішніх справ не наділений повноваженням приймати рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ, оскільки наказом МВС від 30.06.2011 року № 378 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ» Міністром внутрішніх справ визначено переліки посад осіб рядового і начальницького складу призначення та звільнення з яких можуть здійснюватися правами начальників територіальних органів внутрішніх справ та рівними ним начальниками.

Наказом, на який посилається суд першої інстанції, Міністром внутрішніх справ визначено компетенцію начальників територіальних органів внутрішніх справ в частині призначення та звільнення підлеглих працівників.

Вказаним наказом жодним чином не обмежується повноваження Міністра внутрішніх справ як керівника міліції в прийнятті рішень щодо проходження служби в міліції будь-якою особою рядового і начальницького складу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наказ є розпорядчим документом, що видається міністерством у межах своїх повноважень та які підписується міністром.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про міліцію» Міністр внутрішніх справ України здійснює керівництво всією міліцією України.

У зв'язку з викладеним, рішення вищої посадової особи міліції України - міністра внутрішніх справ щодо звільнення підпорядкованої йому особи не суперечить вказаному наказу, а є законним і прийнятим в межах наданих повноважень.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 і зазначає, що постанова прийнята із помилковим застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 9, 11, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 р. у справі № 805/582/15-а за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року у справі № 805/582/15-а - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів Міністерства внутрішніх справ України № 963 від 29 серпня 2014 року та № 1720 о/с від 29 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_4 з посади, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 04 серпня 2015 року, повний текст буде виготовлений 04 серпня 2015 року. Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів М.Г. Сухарьок

Т.Г. Гаврищук

А.А. Блохін