Справа № 2а-8691/12/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Київ К/9991/81268/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2012

у справі № 2а-8691/12/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Будівельний торговий будинок»

до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (ДПІ)

про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2012, позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012. У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач не реалізував процесуальне право надати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для зменшення позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 634925,00 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 18.04.2012 № 529/154-013/34632036, про порушення позивачем норм пункту 102.5 статті 102, пунктів 200.1, 200.4, 200.6, 200.7, 200.8 статті 208 Податкового кодексу України, а саме: до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року включено від'ємне значення податку на додану вартість у розмірі 634925,00 грн. із порушенням строку у 1095 днів.

За результатами перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.05.2012 № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2012 року на 634925,00 грн.

Правовідносини з приводу обчислення податку на додану вартість з 01.01.2011 регулюються Податковим кодексом України, відповідно до статті 200 якого сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п.200.1 ст.200).

Відповідно до пункту 200.2 ст.200 Податкового кодексу України (ПК) при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом; при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 ст.200).

Приписи пунктів 200.1, 200.4, 200.6, 200.7, 200.8 статті 208 цього Кодексу регламентують правовідносини з приводу отримання платником податків суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Оскільки, за змістом норм ПК від'ємне значення податку на додану вартість не є тотожнім бюджетному відшкодуванню з податку на додану вартість, то правильними є висновки суду, що за відсутності прямої вказівки про це положення пункту 102.5 статті 102 цього Кодексу щодо строків давності не можуть бути поширені на відносини щодо декларування платником податку на додану вартість від'ємного значення чистої суми податку, визначеного з дотриманням правил пункту 200.1 статті 200 ПК.

Згідно з пунктом 102.5 статті 102 ПК заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування, у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

У судовому процесі встановлено, що заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість (бюджетного відшкодування) позивач до ДПІ не подавав, що підтверджуються копією декларації з ПДВ за березень 2012 року та актом перевірки від 18.04.2012 № 529/154-013/34632036.

Враховуючи, що висновок ДПІ про наявність правопорушення з боку позивача вмотивований посиланням тільки на вище викладені обставини (від'ємне значення податку задекларовано в декларації за березень 2012 року з порушенням строку давності, встановленого нормами статті 102 ПК), правильними є висновки суду першої та апеляційної інстанцій про недоведеність податковим органом правомірності податкового повідомлення-рішення від 14.05.2012 № , тоді як відповідно до частини другої статті 71 КАС України саме на відповідача покладено такий процесуальний обов'язок.

При цьому, як свідчать матеріали справи, ані під час проведення перевірки, ані під час судового процесу, ДПІ не заперечувала стосовно фактичної наявності у позивача від'ємного значення податку на додану вартість в розмірі, з приводу якого виник спір.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність вищенаведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев