Справа № 820/19339/14
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 липня 2015 р. № 820/19339/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі секретаря судового засідання -Салацької Я.І.,

представника позивача - Івах В.О.,

представника відповідача -Лук"янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТ-М НА ГАГАРІНА" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківської області про скасування податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТ-М НА ГАГАРІНА" , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківської області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20 листопада 2014 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що податковим повідомленням-рішенням № від 20 листопада 2014 року відповідача збільшено суму грошового зобов'язання позивача за податком на додану вартість на загальну суму: 90000,00 грн. Зазначене рішення прийняте податковим органом на підставі акту про результати невиїзної дентальної позапланової перевірки ТОВ «АТЛАНТ-М НА ГАГАРІНА» щодо отримання податкової інформації по ТОВ «СТИЛЬ МЕДІА» (код за ) за період з від 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р. №4459/20-30-22-01/35588067. Позивачем було подано заперечення на зазначений акт перевірки, однак за результатами розгляду заперечень відповідач залишив без змін висновки акту перевірки. Позивач не згоден з висновками відповідача та податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає його прийнятим за відсутності для того законних підстав та перевищуючи повноваження, передбачені чинним законодавством України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та поданих до суду запереченнях проти позову заперечував, посилаючись на те, що оскаржуване податкове повідомлення -рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області винесені відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТ-М НА ГАГАРІНА" пройшло передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, та перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Державній податковій інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Як свідчать матеріали справи, на підставі наказу ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова №2080 від 16.10.2014 року, згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ, зі змінами та доповненнями Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведена виїзна документальна позапланова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ-М НА ГАГАРІНА» () щодо отримання податкової інформації про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Стиль Медіа» (код за ) з платниками податків за період з 01.07.2014 р.по 31.07.2014р.

За результатами зазначеної перевірки складено Акт №4459/20-30-22-01/35588067 від 30.10.2014 р. «Про результати невиїзної документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ-М НА ГАГАРІНА» () щодо отримання податкової інформації по ТОВ «Стиль Медіа» (код за ) за період з 01.07.2014 по 31.07.2014р.» , яким встановлені наступні порушення: пп. 198.2. п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ, із змінами і доповненнями, підприємством занижено податок на додану вартість за липень 2014 року у сумі 60000,00 грн.

Не погодившись з висновками Акту перевірки Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ-М НА ГАГАРІНА» 10.11.2014 року р. №214 подало заперечення на акт перевірки.

17.11.2014 року директору Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ-М МА ГАГАРІНА» направлено лист № 18503/10/20-30-22-01-22 про розгляд заперечень.

На підставі висновків акту №4459/20-30-22-01/35588067 від 30.10.2014 р., начальником Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області 20.11.2014 р. було винесене податкове повідомлення-рішення №.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті №4459/20-30-22-01/35588067 від 30.10.2014 р., на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2014 року між Позивачем (в якості Замовника) та ТОВ «Стиль Медіа» (в якості Виконавця) було укладено письмовий договір № 272 про надання рекламних послуг. Предметом договору є надання рекламних послуг Виконавцем. До рекламних послуг відповідно до договору відносяться в тому числі: послуги з виробництва рекламних матеріалів, розповсюдження реклами, проведення рекламних заходів. На момент укладення згаданого правочину сторони мали правоздатність і дієздатність юридичних осіб, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо ТОВ «Атлант-М на Гагаріна» станом на 27.01.2014 р. та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо ТОВ «Стиль Медіа» станом на 27.01.2014 р. Згідно даних вказаного витягу щодо ТОВ «Стиль Медіа» основним видом діяльності (в томі числі за даними органів статистики) є 73.11 Рекламні агентства. Від імені сторін правочин було укладено повноважними особами, а саме: від позивача - Директор Філатова Аліна Олексіївна, від контрагента - Директор Кортнєв Олександр Валерійович. Потреба в укладенні вказаного правочину зумовлена необхідністю підвищення обізнаності споживачів про товари та послуги, що реалізуються позивачем (автомобілі, запасні частини та приладдя для автомобілів, послуги з технічного обслуговування та ремонту), збільшення попиту на товари та послуги позивача та збільшення доходів підприємства позивача. В межах згаданого правочину та на виконання наказів директора ТОВ «Атлант-М на Гагаріна» про проведення рекламних акцій (№ 21-хоз від 27.06.2014 р., № 23-хох від 30.06.2014 р., № 24-хоз від 30.06.2014 р.) сторонами 30 червня 2014 року було складено Додаток №4 до договору яким передбачено виготовлення рекламно-інформаційних матеріалів (флаєрів) у загальній кількості 288 000 штук та їх розповсюдження в місцях контакту з потенційними споживачами в м. Харкові та області в липні 2014 року. Відповідно до договірних зобов'язань Позивач надав контрагенту бриф з розробки дизайну поліграфічної продукції. Сторонами договору було затверджено кошторис витрат на виготовлення та розповсюдження рекламних матеріалів, а потім затверджено макети рекламно-інформаційних листівок. По завершенні виготовлення та розповсюдження рекламно-інформаційних матеріалів контрагентом позивача було надано Звіт Виконавця про надання рекламних послуг від 31.07.2014 р. та сторонами складено та затверджено Акт № 707 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2014 р. Контрагентом було складено та надано Позивачеві податкову накладну №707 від 31.07.2014 р. на загальну суму 360 000 грн. (в тому числі ПДВ - 60 000 грн.).

Отримані позивачем послуги від ТОВ «Стиль Медіа» відображено 31.07.2014 р. на рахунку 631 «розрахунки з постачальниками та підрядниками» в кореспонденції з рахунком 84 «інші операційні витрати» як «рекламні послуги» та рахунком 6442 «податковий кредит». В подальшому рекламні послуги списані на рахунок 93 «витрати на збут» на якому ведеться облік витрат, пов'язаних зі збутом (реалізацією, продажем) продукції., товарів, робіт і послуг, з подальшим віднесенням їх на рахунок 791 «фінансовий результат від основної діяльності».

Розрахунки проведено в безготівковій формі згідно платіжних доручень № 11917 від 10.07.2014 р. на суму 350 000 грн. та № 11931 від 14.07.2014 р. на суму 31 350 грн.

Отримані послуги використані позивачем у власній господарській діяльності - реалізації товарів та послуг. Внаслідок проведення господарської операції з отримання рекламних послуг доходи позивача зросли. В червні 2014 року (тобто ДО проведення рекламної кампанії) доходи позивача від реалізації автомобілів складали 3 727 596,00 грн., а в липні 2014 року (тобто в період проведення рекламної кампанії) - 5 759 494,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 702. Відтак підвищення доходу склало 2 031 898 (два мільйони тридцять одна тисяча вісімсот дев'яносто вісім) грн.

Оцінивши зазначений правочин за правилами ст. 86 КАС України, суд відмічає, що він укладений між правоздатними і дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, їх предметом не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Таким чином, зазначений договір визнається судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та зазначеним контрагентам фактів вчинення правочинів в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України.

Витребувані судом на виконання вимог ст. 11 КАС України та приєднані до справи документи засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань за укладеним правочином.

Оглянувши долучені позивачем до справи копії первинних документів, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «Стиль Медіа», суд зазначає, що документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (надалі за текстом - Положення № 88), спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Крім того, суд зазначає, що Харківським науково - дослідним інститутом Судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса досліджено первинну документацію товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант-М на Гагаріна". Висновком судового експерта №3142 від 15.05.2015 року, встановлено, що висновки акту перевірки ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова №4459/20-30-22-01/35588067 від 31.10.2014 р. в частині встановлення заниження ТОВ «Атлант-М на Гагаріна» податку на додану вартість за липень 2014 року у сумі 60000,00 грн. в наслідок не виконання вимог п.п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198. п.201.1, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами і доповненнями, не підтверджуються. (а.с. 148-156).

З приводу юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність їх вимогам законодавства, суд зазначає наступне.

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату; товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Таким чином, норми податкового законодавства пов'язують виникнення права платника податку на податковий кредит з наявністю податкової накладної. Разом з цим, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до законодавства необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальниками податкових накладних, не є безумовною підставою для обрахування податкового кредиту по податку на додану вартість, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Також п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Разом з цим суд відмічає, що податкова накладна, як підстава для нарахування податкового кредиту, має бути складена за наслідками реального виконання господарської операції особою, яка має необхідний обсяг податкової правосуб'єктності, в іншому випадку такий документ не може мати сили первинного документа у розумінні ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та підтверджувати факт здійснення господарської операції навіть за наявності у такого документа усіх формальних реквізитів.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, суд зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

При цьому дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинно здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Вищевикладені обставини отримання рекламних послуг позивачем підтверджені належними та допустимими доказами, не викликають у суду будь-яких сумнівів в реальності здійснення позивачем господарської діяльності та тих операцій, в межах яких сформовані витрати та податковий кредит при обчисленні податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ Стиль Медіа".

Проаналізувавши положення наведених норм закону, суд доходить висновку, що визначальним критерієм для формування витрат обігу та виробництва є причетність набутих у власність товарів, отриманих робіт, спожитих послуг до господарської діяльності суб'єкта господарювання, що підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За приписами ч. 2 ст. З Закону України "Про бухгалтерський облік та-фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. При цьому, ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1 Розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за №168/704 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Суд критично ставиться до посилання податкового органу в акті перевірки на акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ УФК «Тритон», як підстави встановлення порушень податкового законодавства ТОВ «Стиль Медіа». Оскільки висновки податкового органу про порушення податкового законодавства зі сторони контрагентів позивача, не є підставою для висновку про порушення саме позивачем вимог податкового законодавства та про відсутність у нього права на формування податкового кредиту з ПДВ з фактом оплати. Відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту надання послуг.

Крім того, належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, ст. 70 КАС України, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим. Отже, платник податків не несе відповідальності за своїх контрагентів. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Суд зазначає, що суб'єкт владних повноважень ані в ході проведення перевірки, ані в ході розгляду справи судом не подав жодних доказів на підтвердження факту відсутності у позивача об'єктивної потреби в укладанні вказаного вище договору з ТОВ «Стиль Медіа», який на думку податкового органу є спірним правочином.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладений правочин є дійсним, виконаним сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженим та у судовому порядку не визнаний не дійсним.

Враховуючи викладене вище, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки позивача про відсутність реальності господарських операцій з ТОВ «Стиль Медіа» необґрунтованими.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності його дій щодо винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене, враховуючи, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що нарахована податковим органом за дане порушення сума грошового зобов'язання є необгрунтованою, та як наслідок спірне податкове повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, прийняте податковим органом, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства, через що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТ-М НА ГАГАРІНА" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківської області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківської області № від 20 листопада 2014 р.

3. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 04.08.2015 р.

Суддя Рубан В.В.