Справа № 810/952/15
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 травня 2015 року Справа № 810/952/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомПриватної фірми "Віта"
доДержавної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Віта" звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 29.09.2014 № /2752 та 29.09.2014 № /2753, відшкодування відповідачем матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 1313 грн. 61 коп. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 228-234).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими Приватній фірмі "Віта" донараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 25377 грн. 00 коп. і податку на додану вартість у сумі 26692 грн. 00 коп. та застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 26035 грн. 00 коп., на думку позивача, прийняті відповідачем з порушенням норм матеріального права та не відповідають вимогам закону, висновки контролюючого органу відносно факту вчинення підприємством правопорушення є помилковими, а тому вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що посадові особи Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем правомірно, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судове засідання, призначене на 12.05.2015, представники сторін не з'явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Матеріали справи містять заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності, що відповідно до приписів статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Приватна фірма "Віта" (ідентифікаційний код 20575062, місцезнаходження: 08700, Київська область, Обухівський район, с. Степок, вул. Корольова, буд. 2) зареєстрована в якості юридичної особи 28.04.1994 та здійснює господарську діяльність, пов'язану, зокрема, з виробництвом готових кормів для домашніх тварин та тварин, що утримуються на фермах; допоміжною діяльністю у тваринництві; пакуванням; оптовою торгівлею зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин та неспеціалізованою оптовою торгівлею (копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 524787 (т. 1 а.с. 12) та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 13-15).

Як платник податків позивач перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області.

У серпні 2014 року посадовою особою Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 та пунктів 79.1, 79.2 статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання Приватною фірмою "Віта" вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик" за період з 01.12.2012 по 31.12.2012, Приватним підприємством "АФ Приват Агро" за період з 01.05.2013 по 31.05.2013, Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" за період з 01.06.2013 по 31.07.2013 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" за період з 01.09.2013 по 30.09.2013.

За результатами перевірки складено акт від 05.09.2014 № 2297/10-16-22-09/20575062 (далі - акт перевірки), в якому зафіксовано, що Приватною фірмою "Віта" під час декларування податкових зобов'язань за господарськими операціями з купівлі у Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватного підприємства "АФ Приват Агро", Приватного підприємства "СФГ Нікопольське" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" товарно-матеріальних цінностей та послуг не дотримано вимог пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 та пунктів 201.6, 201.7, 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за ІV квартал 2012 року, ІІ - ІІІ квартали 2013 року на загальну суму 133460 грн. 00 коп. та завищення податкового кредиту за грудень 2012 року, травень, липень та вересень 2013 року на загальну суму 26692 грн. 00 коп.

При перевірці правильності декларування позивачем власних податкових зобов'язань за наведені вище звітні періоди відповідачем прийнято до уваги відомості, отримані від інших територіальних органів доходів і зборів про господарську діяльність контрагентів позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватного підприємства "АФ Приват Агро", Приватного підприємства "СФГ Нікопольське" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" та про характер їх взаємовідносин з іншими суб'єктами господарювання по ланцюгу постачання.

Зокрема, контролюючий орган зважав на податкову інформацію, отриману відносно наведених вище юридичних осіб, стосовно:

- відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватного підприємства "АФ Приват Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані", Приватного підприємства "СФГ Нікопольське", а також контрагентів Приватного підприємства "СФГ Нікопольське" - Товариства з обмеженою відповідальністю "Норен" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Сімплекс" за податковою адресою;

- наявності у контролюючого органу відомостей про початок ліквідаційної процедури Приватного підприємства "АФ Приват Агро";

- наявності інформації про перебування Приватного підприємства "АФ Приват Агро" у складі конвертаційного центру, що викладена у листі Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 15.01.2014 № 16/7/07.1-14;

- наявності інформації щодо непричетності громадянина ОСОБА_3, який у перевіряємому періоді був засновником, директором та головним бухгалтером Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності підприємства;

- анулювання 08.08.2013 свідоцтв Товариства з обмеженою відповідальністю "Норен" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Сімплекс" (контрагенти Приватного підприємства "СФГ Нікопольське") про реєстрацію платниками податку на додану вартість;

- відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватного підприємства "АФ Приват Агро" достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів для забезпечення ведення фінансово-господарської діяльності в обсягах задекларованих ними показників;

- неподання Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватним підприємством "АФ Приват Агро", Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані", а також Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" та його контрагентами - Товариством з обмеженою відповідальністю "Норен" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Сімплекс" у ході контролюючих заходів первинних документів податкового і фінансово-господарського обліку, що підтверджують факти здійснення підприємствами господарських операцій.

Крім того, посадовою особою відповідача під час проведення контролюючого заходу встановлено, що первинні документи, складені за результатами виконання господарських зобов'язань між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані", мають виправлення, а товарно-транспортні накладні заповнені з порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363.

Також контролюючим органом прийнято до уваги відомості з автоматизованої інформаційної системи "Автомобіль" Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, згідно з якими автомобіль МАЗ (реєстраційній номер НОМЕР_1), яким було здійснено перевезення товару, отриманого позивачем від Приватного підприємства "СФГ Нікопольське", не зареєстровано в базі Державної автомобільної інспекції.

Враховуючи вказані вище відомості, відповідач дійшов висновку про те, що контрагенти позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватне підприємство "АФ Приват Агро", Приватне підприємство "СФГ Нікопольське" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" є юридичними особами з ознаками фіктивності, їх правочини з іншими суб'єктами господарювання, у тому числі і з позивачем, не спричинили жодних правових наслідків.

За таких обставин, відповідач вважає, що договори, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватне підприємство "АФ Приват Агро", Приватне підприємство "СФГ Нікопольське" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" зобов'язались надати позивачу послуги та передати товарно-матеріальні цінності, фінансово-господарські документи та податкову звітність складено сторонами правочинів без фактичного здійснення господарських операцій, а лише з метою незаконного одержання податкової вигоди у вигляді формування витрат та податкового кредиту на користь позивача.

Внаслідок допущення позивачем вказаного правопорушення під час визначення ним об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств та податком на додану вартість відповідач дійшов висновку про заниження підприємством податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за ІV квартал 2012 року, ІІ - ІІІ квартали 2013 року на суму 25377 грн. 00 коп. і податку на додану вартість за грудень 2012 року, травень, липень та вересень 2013 року на суму 26692 грн. 00 коп.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.09.2014 № /2752 та 29.09.2014 № /2753, якими відповідно до приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 40038 грн. 50 коп., з яких: 26692 грн. 00 коп. - за основним платежем; 13346 грн. 50 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями; податку на прибуток підприємств у розмірі 38065 грн. 50 коп., з яких: 25377 грн. 00 коп. - за основним платежем; 12688 грн. 50 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Отримавши наведені вище рішення, позивач скористався наданим йому статтею 56 Податкового кодексу України правом на їх оскарження в адміністративному порядку шляхом подання скарг до Головного управління Міндоходів у Київській області та до Державної фіскальної служби України.

Скарги позивача рішеннями Головного управління ДФС у Київській області від 11.12.2014 № 621/10/10-36-10-01-04 та Державної фіскальної служби України від 19.02.2015 № 3315/6/99-99-10-01-01-25 залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 29.09.2014 № /2752 та 29.09.2014 № /2753 - без змін.

Не погоджуючись із рішеннями, прийнятим Державною податковою інспекцією в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області, позивач оскаржив їх до суду.

Позивач зазначає, що твердження контролюючого органу стосовно вчинення Приватною фірмою "Віта" податкового правопорушення є помилковими, оскільки нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та визначення ним сум податкового кредиту здійснено у відповідності до вимог податкового законодавства, господарські операції з Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватним підприємством "АФ Приват Агро", Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності.

Оскільки висновки контролюючого органу про відсутність у позивача права на формування витрат та податкового кредиту за наслідками вчинення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватним підприємством "АФ Приват Агро", Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" ґрунтуються на твердженнях про фіктивність господарських операцій позивача та його контрагентів та про відсутність наміру учасників правочинів досягти реальних правових наслідків, позивачем, з метою спростування таких доводів, подано суду відомості стосовно формування витрат та податкового кредиту, первинні фінансово-господарські документи, що підтверджують виконання правочинів та зв'язок між фактом придбання позивачем товарів та послуг із його господарською діяльністю.

Досліджуючи інформацію, що викладена в акті перевірки, та документи, подані позивачем, судом встановлено наступне.

У грудні 2012 року позивачем придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик" транспортно-експедиційні послуги. Придбання наведених послуг здійснювалось без укладання договорів на підставі виписаних контрагентом позивача рахунків-фактур від 21.12.2012 № ПП/0-0007271, 27.12.2012 № ПП/0-0007475 та 28.12.2012 № ПП/0-0007507 (т. 1 а.с. 126-127).

В цей же період між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик" та позивачем підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.12.2012 № ПП/0-0007271, 27.12.2012 № ПП/0-0007475 та 28.12.2012 № ПП/0-0007507, відповідно до яких позивач прийняв виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик" транспортно-експедиційні послуги з перевезення палет на загальну суму 1158 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 193 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 128-129).

За результатами виконання власного господарського зобов'язання перед позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик" виписано податкові накладні від 21.12.2012 № 354 на загальну суму 558 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 93 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 130); 27.12.2012 № 547 на загальну суму 300 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 50 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 131) та 28.12.2012 № 577 на загальну суму 300 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 50 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 132).

Оплату за надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик" послуги у загальному розмірі 1158 грн. 00 коп. здійснено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента позивача, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія банківської виписки (т. 1 а.с. 133).

Крім того, під час контролюючого заходу посадовою особою Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області виявлено, що у травні-вересні 2013 року позивачем укладено з Приватним підприємством "АФ Приват Агро", Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" договори поставки, відповідно, від 24.05.2013 № 24/05-02, 20.06.2013 № 20/06-02 та 10.09.2013 № 10/09-01, згідно з умовами яких контрагенти позивача прийняли на себе зобов'язання поставити позивачу товар за асортиментом, кількістю та ціною, визначеними у комерційних пропозиціях та додатках до вказаних договорів, що є їх невід'ємними частинами, а позивач зобов'язався прийняти вказані товари та оплатити їх вартість.

На виконання умов вказаних вище договорів Приватним підприємством "АФ Приват Агро", Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" протягом наведеного вище періоду поставлено позивачу товар - висівки пшеничні на загальну суму 158993 грн. 50 коп., у тому числі ПДВ - 26498 грн. 92 коп.

Прийняття позивачем вказаного товару у його контрагентів проводилось шляхом підписання видаткових накладних, а саме: за правочином з Приватним підприємством "АФ Приват Агро" - видаткова накладна від 28.05.2013 № 1051 на загальну суму 38720 грн. 50 коп., у тому числі ПДВ - 6453 грн. 42 коп.; Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" - від 28.06.2013 № 160 на загальну суму 49500 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 8250 грн. 00 коп. та 06.07.2013 № 222 на загальну суму 37521 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 6253 грн. 50 коп.; Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" - від 12.09.2013 № 71 на загальну суму 33252 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 5542 грн. 00 коп., копії яких містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 91, 102, 114, 115).

За результатами виконання власних господарських зобов'язань перед позивачем його контрагентами виписано наступні податкові накладні: Приватним підприємством "АФ Приват Агро" - від 28.05.2013 № 200 на загальну суму 38720 грн. 50 коп., у тому числі ПДВ - 6453 грн. 42 коп. (т. 1 а.с. 103); Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" - від 28.06.2013 № 154 на загальну суму 49500 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 8250 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 117), та 06.07.2013 № 74 на загальну суму 37521 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 6253 грн. 50 коп. (т. 1 а.с. 116); Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" - від 12.09.2013 № 22 на загальну суму 33252 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 5542 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 92).

Оплату за придбані у Приватного підприємства "АФ Приват Агро", Приватного підприємства "СФГ Нікопольське" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" пшеничні висівки здійснено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів у загальному розмірі 158993 грн. 50 коп. на рахунки вказаних суб'єктів господарювання, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії банківських виписок (т. 1 а.с. 93, 94, 104, 118, 119, 120).

Витрати, понесені позивачем на придбання у Приватного підприємства "АФ Приват Агро", Приватного підприємства "СФГ Нікопольське", Товариства з обмеженою відповідністю "Дойче Агро Компані" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик" товарів та послуг у загальному розмірі 133459 грн. 58 коп. та податок на додану вартість у сумі 26691 грн. 92 коп., сплачений у складі їх ціни, включено позивачем до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за ІV квартал 2012 року, ІІ - ІІІ квартали 2013 року та до податкового кредиту за грудень 2012 року, травень, липень та вересень 2013 року.

За поясненнями представника позивача, наведені вище товари та послуги замовлялись підприємством з метою виконання власних господарських зобов'язань при здійсненні його статутної діяльності, пов'язаної з виробництвом готових кормів для тварин та їх подальшою реалізацією кінцевим споживачам.

Як зазначає представник позивача, пшеничні висівки, отримані від Приватного підприємства "АФ Приват Агро", Приватного підприємства "СФГ Нікопольське" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" використовуються підприємством під час виробництва амінокислотного вітамінно-мінерального кормового концентрату "Живина" та повнораціонних комбікормів "КОМБІкорм", які в подальшому реалізуються наступним контрагентам-одержувачам.

У свою чергу, отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик" транспортно-експедиційні послуги замовлялись підприємством з метою доставки готової продукції власного виробництва покупцям, що розташовані у віддалених регіонах: містах Харкові, Донецьку та Львові.

З метою доведеності суду обставин, що свідчать про отримання позивачем наведених вище товарів та послуг, представником позивача подано суду належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних, актів зірки взаєморозрахунків, актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) тощо. У свою чергу про зберігання складових готової продукції, виробництво, бухгалтерський і складський облік, реалізацію амінокислотного вітамінно-мінерального кормового концентрату "Живина", а також їх обсяги та вартісні показники свідчать, зокрема, бухгалтерська довідка по рахунку 281 "Товари на складі", реєстри документів калькуляції, реєстр виписаних видаткових накладних за травень-жовтень 2013 року та ін.

Крім того, представником позивача надано суду копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - сідлового тягача МАЗ, що свідчать про наявність у позивача на праві власності нерухомого та рухомого майна - земельної ділянки, виробничих приміщень, вантажного автомобіля, які у свою чергу підтверджують можливість зберігання придбаних у контрагентів позивача товарів та її перевезення власними силами підприємства.

На підтвердження факту використання зазначеної складової готової продукції в процесі виробництва представником позивача надано суду копії експлуатаційних дозволів для потужностей (об'єктів) виробництва, змішування та приготування кормових добавок, преміксів і кормів; попередню калькуляцію вартості виробництва продукції за червень, липень та вересень 2013 року; на підтвердження реалізації готової продукції - копії договорів, рахунків - фактур, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, складених за результатами виконання господарських операцій з постачання продукції власного виробництва на адресу контрагентів-покупців - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІДЛАЙФ", Фермерського господарства "Аконіт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжзооветпромпостач", Товариства з обмеженою відповідальністю "Руновщина", Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Амперсенд ЛТД" та фізичних осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів з 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України.

Так, Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Кодексу, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів підпунктів 9.1.1, 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 та підпунктів 14.1.165, 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість належать до загальнодержавних податків, які нараховуються та сплачуються відповідно до норм розділів ІІІ та V цього Кодексу.

Згідно з приписами підпункту 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 розділу ІІІ Податкового кодексу України, платниками податку на прибуток підприємств з числа резидентів є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Об'єктом оподаткування цим податком є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу (підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України).

При цьому, витратами в силу приписів підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України вважається сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У свою чергу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Таким чином, понесені підприємством витрати, у разі їх відображення у належним чином оформлених первинних (розрахункових, платіжних та інших) документах, можуть бути віднесені до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства для зменшення його доходу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України, для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац 3 пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Абзацом 2 пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується з 1 січня 2012 року для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить більше 10 тисяч гривень (пункт 11 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту (абзац 9 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Слід також зазначити, що в силу приписів пункту 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379, податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 1 даного Порядку.

Цим же пунктом передбачено, що податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість, тобто, у даному випадку - юридична особа, що отримала свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: 1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); 2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; 3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; 4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; 5) наявності у покупця належним чином оформленої податкової накладної.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судом під час судового розгляду справи, факт постачання Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватним підприємством "АФ Приват Агро", Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" на користь позивача товарів та надання послуг підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності; складені сторонами правочинів первинні документи містять повну інформацію про поставлені товарно-матеріальні цінності та надані послуги, їх кількісне та вартісне вираження; право на формування податкового кредиту підтверджується податковими накладними; обмежень, визначених статтею 139 та пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що не дають позивачу права на формування витрат для зменшення його доходу в цілях оподаткування податком на прибуток підприємств та включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, контролюючим органом не наведено.

У період виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватним підприємством "АФ Приват Агро", Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" господарських зобов'язань перед позивачем вказані юридичні особи були зареєстровані у встановленому законом порядку платниками податку на додану вартість.

У свою чергу, з урахуванням видів діяльності позивача за КВЕД (виробництво готових кормів для домашніх тварин та тварин, що утримуються на фермах; допоміжна діяльність у тваринництві; пакування; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин та неспеціалізована оптова торгівля), досліджені судом первинні документи фінансового та податкового обліку позивача у сукупності свідчать про використання позивачем отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватного підприємства "АФ Приват Агро", Приватного підприємста "СФГ Нікопольське" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" товарів та послуг у власній господарській діяльності, що у свою чергу підтверджує реальність виконання наведених вище операцій.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наявність у контролюючого органу під час перевірки платника податків певної інформації про господарську діяльність його контрагентів, одержаної від інших контролюючих органів чи з інформаційних систем Міністерства доходів і зборів України, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочину власних господарських зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг).

Водночас, з дослідженого акта перевірки вбачається, що відповідачем в дійсності факт отримання позивачем від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватного підприємства "АФ Приват Агро", Приватного підприємства "СФГ Нікопольське" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" товарів та послуг та їх використання у господарській діяльності не перевірявся, безпосередньо аналіз поданих фінансово-господарських документів не здійснювався, а в акті лише відтворено отриману від інших територіальних органів доходів і зборів податкову інформацію стосовно господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватного підприємства "АФ Приват Агро", Приватного підприємства "СФГ Нікопольське" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані", що ґрунтується на суб'єктивних думках та припущеннях посадових осіб контролюючого органу.

Так, відомості стосовно відсутності у контрагентів позивача достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів не можуть однозначно свідчити про невиконання цими суб'єктами договірних зобов'язань перед позивачем, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказані юридичні особи не були позбавлені права укладати з іншими суб'єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Суд також зважає на приписи статті 62 Конституції України, відповідно до яких вина особи у вчиненні злочину повинна бути підтверджена обвинувальним вироком суду.

На момент розгляду справи обвинувальний вирок, який би зафіксував вину посадових осіб контрагентів позивача у здійсненні фіктивного підприємництва, відсутній.

Натомість, під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2014 в адміністративній справі № 804/3861/14 позов Приватного підприємства «АФ Приват Агро» задоволено частково, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо: проведення зустрічних звірок, за результатами яких складено акти від 18.12.2013 № 1494/22-02/38432303 та 06.02.2014 № 401/04-66-15-01/38432303; корегування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість Приватного підприємства «АФ Приват Агро» в автоматизованій системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на підставі наведених вище актів; зобов'язано відповідача вилучити з діючих електронних автоматизованих систем співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів інформацію, внесену на підставі зазначених актів. Доказів оскарження постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2014 в адміністративній справі № 804/3861/14 відповідачем суду надано не було.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2013 в адміністративній справі № 804/12413/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Сімплекс", визнано протиправними дії Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області щодо: визнання правочинів, укладених Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Сімплекс» з контрагентами, вказаними в акті від 23.08.2013 № 12/22/3-38548199, нікчемними в силу припису закону; корегування показників податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Сімплекс», в тому числі, дії з виключення з електронної бази даних «Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України» сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, які зазначені Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Сімплекс», здійснені на підставі наведеного вище акта; зобов'язано відповідача відновити показники податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Сімплекс» з податку на додану вартість.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2014 в адміністративній справі № 804/13101/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2015, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" задоволено частково, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо корегування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" в Автоматизованій системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на підставі акта від 25.06.2014 №1725/15-00/38676213 та зобов'язано відповідача вилучити з діючих електронних автоматизованих систем співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів інформацію, внесену на підставі вказаного акта.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2013 в адміністративній справі № 804/14332/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2014, позов Приватного підприємства "СФГ Нікопольське" задоволено частково, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо корегування в електронній базі даних "Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України" на підставі акта перевірки від 17.10.2013 № 681/04-61-22-2/38361070 показників податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість в розрізі контрагентів, які Приватне підприємство "СФГ Нікопольське" задекларувало у податковій звітності за період червень - липень 2013 року; зобов'язано відповідача відновити в електронних базах даних податкових органів в тому числі "Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України" показники податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за червень - липень 2013 року.

Оскільки саме вказані акти про неможливість проведення зустрічних звірок та висновки, що у них викладені, використано відповідачем у даній справі як доказову базу, суд вважає, що твердження органу доходів і зборів про фіктивність правочинів позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста-Логістик", Приватним підприємством "АФ Приват Агро", Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані" є безпідставними та такими, що ґрунтуються виключно на відомостях, що не мають юридичного значення та припущеннях посадових осіб контролюючого органу.

Суд також звертає увагу на те, що товарно - транспортна накладна не є документом первинного податкового обліку, що фіксує факт здійснення господарської операції, а відтак відсутність у ній певних відомостей, зокрема, щодо назви автопідприємства, маси брутто та вантажно-розвантажувальних операцій за наявності інших первинних документів (видаткових накладних, податкових накладних, тощо), які містять повну інформацію про товари, їх кількісне та вартісне вираження, не слугує беззаперечним доказом, що спростовує товарність операцій позивача і його контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Агро Компані".

Слід також зазначити, що під час судового розгляду справи судом не встановлено виправлень сторонами правочинів первинних документів бухгалтерського та податкового обліку.

У свою чергу твердження відповідача про відсутність в базах даних Державної автомобільної інспекції відомостей про автомобіль МАЗ (реєстраційній номер НОМЕР_1), яким позивачем здійснено перевезення товару від Приватного підприємства "СФГ Нікопольське", спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, відповідно до якого автомобіль МАЗ (реєстраційній номер НОМЕР_1) зареєстрований Обухівським РЕВ ДАІ УДАІ МВС у Київській області 30.07.2010 та належить на праві власності Приватній фірмі "Віта".

Крім того, посилання відповідача як на підставу для зменшення позивачу суми витрат та податкового кредиту на нікчемність правочинів, укладених Приватним підприємством "СФГ Нікопольське" з іншими суб`єктами господарювання, а саме: Товариством з обмеженою відповідальністю "Норен" та Товариством обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Сімплекс", судом до уваги не приймаються як такі, що не мають значення для вирішення даної справи, оскільки виходять за межі предмету доказування та стосуються осіб, які не беруть участі у даній справі.

Суд також звертає увагу на те, що обов'язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення чинного законодавства є персоніфікованими. Це означає, що на особу не може покладатися відповідальність за правопорушення, вчинені іншими особами.

Так, позивач, в силу покладеного на нього обов'язку сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, визначені податковим законодавством, вступає у відповідні податкові правовідносини з державою та не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а отже не володіє інформацією відносно виконання контрагентом власних податкових зобов'язань перед бюджетом, та, як наслідок, не може зазнавати негативних наслідків у зв'язку з протиправними діяннями інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що твердження органу доходів і зборів про відсутність факту постачання товарів та надання послуг позивачу його контрагентами були спростовані, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суму задекларованих позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, та податкового кредиту, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 29.09.2014 № /2752 та 29.09.2014 № /2753 є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 1313 грн. 61 коп., суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Цією ж статтею встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У свою чергу майновою шкодою є зменшення майнової сфери учасника правовідносин внаслідок пошкодження чи знищення її майна або внаслідок порушень її особистих немайнових прав.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти висновку про те, що при заявленні вимог про відшкодування матеріальної (майнової) та моральної (немайнової) шкоди позивачем має бути зазначено, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду у загальному розмірі 1313 грн. 61 коп.

В обґрунтування матеріальної (майнової) шкоди представник позивача посилається на понесення підприємством витрат на придбання канцелярського приладдя (офісного паперу, калькулятора, зошитів) та обслуговування офісної техніки (заправка картриджу) на суму 715 грн. 33 коп. (т. 1 а.с. 241-243), а також придбання дизельного палива на суму 1313 грн. 61 коп. для службового автомобіля, який використовувався представником позивача з метою доставки заперечення на акт перевірки до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та скарг підприємства до Головного управління ДФС у Київській області та Державної фіскальної служби України (т. 1 а.с. 237-240).

Водночас, представником позивача не надано суду документальних свідоцтв, що свідчать про наявність у Приватної фірми "Віта" на праві власності або праві користування автомобіля Volvo XC60 (реєстраційний номер НОМЕР_2), та наявність хронологічного зв'язку між придбаними у лютому 2015 року канцелярськими товарами (фіскальний чек від 25.02.2015 № 0574 (т. 1 а.с. 243) та складеними у вересні, жовтні та грудні 2014 року запереченням та скаргами до відповідних контролюючих органів вищого рівня (т. 1 а.с. 138-140, 146-149, 154-156).

Розмір моральної шкоди позивачем не визначено.

Враховуючи, що представником позивача не надано суду відповідних доказів завдання підприємству матеріальної (майнової) та моральної (немайнової) шкоди, не визначено розмір понесеної моральної шкоди та не наведено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір матеріальної шкоди, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів понесення підприємством збитків, спричинених протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) суб'єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та вважає їх такими, що задоволенню не підлягають.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При вирішенні питання стосовно розподілу судових витрат, суд також враховує приписи частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, якими передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, а решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивачем під час подання адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 438 грн. 48 коп., у зв'язку з чим ці витрати в силу приписів статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України на його користь відповідно до частини задоволених вимог, тобто у сумі 408 грн. 26 коп.

З огляду на викладене, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 408 грн. 26 коп., підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 21, 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 29.09.2014 № /2752 та 29.09.2014 № /2753, - визнати протиправними та скасувати.

3.У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

4.Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватної фірми "Віта" витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 408 (чотириста вісім) грн. 26 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.