Справа № 826/2796/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

06 серпня 2015 року 17:44 справа №826/2796/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О. та представників:

позивача: Пересади Б.О.;

відповідача: Мороза В.В.;

третьої особи 1: ОСОБА_3;

третьої особи 2: ОСОБА_3;

третьої особи 3: ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "ЛЕГБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Коваленка Олександра Володимировича
доПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталії Володимирівни
треті особи1. ОСОБА_6 2. ОСОБА_7 3. ОСОБА_8
провизнання протиправними рішень
На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 06 серпня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "ЛЕГБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Коваленка Олександра Володимировича (далі по тексту - позивач, ПАТ "ЛЕГБАНК") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталії Володимирівни (далі по тексту - відповідач, приватний нотаріус Мазарчук Н.В.), за участю третьої особи - ОСОБА_6 (далі по тексту - третя особа 1, ОСОБА_6.), в якому просить: 1) визнати протиправним рішення відповідача про реєстрацію права власності на нежиле приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_2) загальною площею 104,6 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; 2) визнати протиправним рішення відповідача про реєстрацію права власності на нежиле приміщення НОМЕР_1, що розташоване на першому поверсі дев'ятиповерхового будинку загальною площею 284,30 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; 3) визнати протиправним рішення відповідача про реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 127,4 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/2796/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2015 року залучено до участю у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7 (далі по тексту - третя особа 2, ОСОБА_7) та ОСОБА_8 (далі по тексту - третя особа 3, ОСОБА_8.).

В судовому засіданні 06 серпня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав; представники відповідача та третіх осіб проти задоволення позовних вимог заперечили.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається наступне:

відповідно до рішення приватного нотаріуса Мазарчук Н.В. від 23 січня 2015 року індексний номер НОМЕР_5 зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 127,4 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_8;

відповідно до рішення приватного нотаріуса Мазарчук Н.В. від 23 січня 2015 року індексний номер НОМЕР_6 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_1 загальною площею 284,30 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, за ОСОБА_8;

відповідно до рішення приватного нотаріуса Мазарчук Н.В. від 23 січня 2015 року індексний номер НОМЕР_7 зареєстровано право власності на нежилі приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_2), літера А загальною площею 104,6 м. кв., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_8

Позивач вважає вказані рішення протиправними, виходячи з того, що при реєстрація права власності здійснена на підставі нікчемної мирової угоди та іпотечних договорів, та з порушенням частини восьмої статті 38 Закону України "Про іпотеку" та підпунктів 2.7-2.14 пункту 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Відповідач ат треті особи проти позову заперечували, зазначивши про відповідність дій приватного нотаріуса вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

За визначенням статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Абзац другий частини першої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Суд встановив, що у межах спірних правовідносин приватний нотаріус Мазарчук Н.В., здійснюючи державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, виконував функції державного реєстратора.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частина перша статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Частина четверта статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Зміст процитованих правових норм вказує, що за відсутності підстав для відмови у державній реєстрації прав, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності на підставі відповідного правовстановлюючого документа є обов'язком державного реєстратора.

Пункт 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі по тексту - Порядок), для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

У свою чергу відповідно до пункту 37 Порядку одним із документів, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації.

Матеріали справи підтверджують, що оскаржувані рішення прийняті на підставі двох договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення (предмету іпотеки) від 23 січня 2015 року та договору купівлі-продажу квартири (предмету іпотеки) від 23 січня 2015 року, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Доводів щодо невідповідності вказаних договорів купівлі-продажу вимогам закону, позивачем не наведено, а доказів на підтвердження визнання вказаних договорів недійсними матеріали справи не містять.

Позивачем також не наведено, а судом не встановлено, що у межах спірних правовідносин існували підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, наприклад, що заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; або подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про правомірність проведення державної реєстрації права власності на квартиру загальною площею 127,4 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, нежитлове приміщення НОМЕР_1 загальною площею 284,30 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та нежилі приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_2), літера А загальною площею 104,6 м. кв., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_8 та відсутність підстав для скасування рішень про державну реєстрацію права власності від 23 січня 2015 року індексний номер НОМЕР_5, від 23 січня 2015 року індексний номер НОМЕР_6 та від 23 січня 2015 року індексний номер НОМЕР_7.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про незаконне проведення державної реєстрації прав у зв'язку із визнанням нікчемними уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Коваленком Олександром Володимировичем мирової угоди та іпотечних договорів.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Коваленком Олександром Володимировичем прийнято рішення про визнання нікчемними мирової угоди, визнаної 18 вересня 2014 року між ПАТ "ЛЕГБАНК" та ОСОБА_6 та затвердженої Голосіївським районним судом міста Києва 25 вересня 2014 року, та пов'язаних з нею трьох іпотечних договорів між тими ж особами, відповідно до підпункту 4 пункту 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва 25 вересня 2014 року у справі №752/12886/14-ц визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та ПАТ "ЛЕГБАНК", зокрема якою сторони домовились укласти договори застави (іпотеки) належного банку на праві власності майна, а саме: нежиле приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_2) загальною площею 104,6 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; нежиле приміщення НОМЕР_1, що розташоване на першому поверсі дев'ятиповерхового будинку загальною площею 284,30 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; квартиру загальною площею 127,4 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

За іпотечними договорами від 17 вересня 2014 року, укладеними між ОСОБА_6 (іпотекодержатель) та ПАТ "ЛЕГБАНК" (іпотекодавець), іпотекодавець, з метою забезпечення повного виконання зобов'язання за договорами банківського вкладу, передало наступне нерухоме майно: нежиле приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_2) загальною площею 104,6 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; нежиле приміщення НОМЕР_1, що розташоване на першому поверсі дев'ятиповерхового будинку загальною площею 284,30 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; квартиру загальною площею 127,4 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас позивачем не наведено підстав для визнання нікчемними мирової угоди та іпотечних договорів, не надано відповідних доказів.

Суд також звертає увагу, що мирова угода, затверджена судом, не є договором, до якого можуть бути застосовані положення Цивільного кодексу України про нікчемність, оскільки порядок її укладання регламентовано відповідними нормами процесуального законодавства, а визнання нікчемними договорів іпотеки не впливають на правомірність дій державного реєстратора при проведенні державної реєстрації права власності на підставі договорів купівлі-продажу.

Безпідставними є також посилання позивач на порушення порядку відчуження об'єкта іпотеки, передбаченого частиною восьмою статті 38 Закону України "Про іпотеку" та підпунктів 2.7-2.14 пункту 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зокрема в частині повідомлення іпотекодержателя про намір укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки, .

Так, у пункті 6.9 вказаних вище іпотечних договорів міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем будь-якій особі, а саме: у разі виникнення у іпотеко держателя права звернути стягнення на предмет іпотеки іпотеко держатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі шляхом укладення з нею відповідного договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України "Про іпотеку" якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Разом з тим, частина п'ята статті 38 Закону України "Про іпотеку" встановлює, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Як передбачає частина восьма статті 38 Закону України "Про іпотеку", розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта коштів повертається іпотекодавцю.

Однак, на думку суду, порушення при розподілі коштів від продажу предмета іпотеки, якщо вони мали місце, не є перешкодою для проведення державної реєстрації права власності на придбаний предмет іпотеки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, приватним нотаріусом Мазарчук Н.В. доведено правомірність та обґрунтованість прийняття рішень про державну реєстрацію права власності з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ "ЛЕГБАНК" задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Публічному акціонерному товариству "ЛЕГБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Коваленка Олександра Володимировича відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко