Справа № 826/8354/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8354/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 серпня 2015 року № 826/8354/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Джамборі»

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з огляду на відсутність документів, які свідчать про реальність господарських операцій, суду надала письмові заперечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 24.06.2015 сторони заявили усне клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Джамборі» з питань дотримання податкового законодавства по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія» за період з 01.08.2014 по 31.08.2014, результати якої викладені в акті від 29.12.2014 №1319/26-55-22-01/38650918.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Джамборі» пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за серпень 2014 року на суму 141 821,00 грн.

Не погоджуючись з висновками перевірки, позивачем 12.01.2015 було подано заперечення, які залишено контролюючим органом без задоволення, про що повідомлено позивача листом №1612/01 від 17.01.2015.

Позивачем було оскаржене зазначене податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, визначеному статтею 56 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно абзацу 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (дата по тексту – Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною першою статті 9 Закону №996-XIV для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Абзацом 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, встановлено, що господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

У періоді, який перевірявся позивач був зареєстрований платником податку на додану вартість з 01.05.2013 (свідоцтво №200122050).

Основним видом діяльності позивача є - консультування з питань комерційної діяльності й керування.

Так, предметом перевірки податкового органу стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія» за період з 01.08.2014 по 31.08.2014.

Щодо вказаних господарських взаємовідносин позивача, суд зазначає наступне.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Джамборі» (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія» (Виконавець) укладено договір субпідряду №42 від 27.07.2014, згідно умов якого Виконавець зобов’язується на свій ризик виконати роботи на об’єктах Замовника, а Замовник зобов’язується своєчасно прийняти роботи та оплатити їх.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Джамборі» (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №24 від 14.07.2014, згідно умов якого Продавець зобов’язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити товар в кількості та асортименті та в строки, обумовлені сторонами в замовленні, яке надається Покупцем по телефону та/або факсу, згідно цього договору.

На підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем надано суду податкові накладні №41 від 07.08.2014, №43 від 12.08.2014, №48 від 22.08.2014 (послуги з прибирання згідно договору субпідряду №42 від 28.07.2014), податкові накладні №15 від 11.08.2014, №20 від 22.08.2014, №67, №68, №69 та №70 від 29.08.2014 (придбання професійної хімії згідно договору купівлі-продажу №24 від 14.07.2014), довідку АТ «Таскомбанк» від 28.04.2015 №2292 про проведення операцій щодо контрагента товариства з обмеженою відповідальністю «Елонія» за період з 01.08.214 по 31.082014, оборотно-сальдову відомість по рахункам за серпень 2014 року, видаткові накладні №15 від 11.08.2014, №20 від 22.08.2014, №119, №120, №121, №122 від 29.08.2014, рахунок-фактуру №7 від 07.08.2014, №15 від 11.08.2014, №9 від 12.08.2014, №13, №20 від 22.08.2014, №119, №120, №121, №122 від 29.08.2014, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №7 від 07.08.2014, №9 від 12.08.2014, №13 від 22.08.2014, акти списання товарів №86, №87, №88, №89, №90, №91, №92, №93, №94, №95, №96, №97 від 31.08.2014, виписку по особовому рахунку за період за 06.08.2014.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія» реалізовано на адресу позивача товари: миючий засіб для санвузлів, засіб для чищення полів, універсальний чистячий засіб, засіб для миття підлоги, засіб для миття скла, засіб для догляду, а також надані клірингові послуги.

Разом з тим, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що контрагент має стан « 9» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням.

Висновки відповідача також ґрунтуються на тому, що чисельність працюючих в товаристві з обмеженою відповідальністю «Елонія» складає 3 особи, тому, враховуючи об’єми наданих послуг, а саме: послуг з прибирання спортивних залів, чистки килимового покриття тощо, та види діяльності, які контрагентом вказані при реєстрації підприємства, а саме: оптова торгівля, неможливо підтвердити реальність виконання послуг, які товариство з обмеженою відповідальністю «Елонія» надала товариству з обмеженою відповідальністю «Джамборі».

Відповідач також вказує, що згідно єдиного державного реєстру накладних вбачається , що товариство з обмеженою відповідальністю «Елонія» постачало позивачу товари імпортного виробництва, а частина отриманих податкових накладних розбита до 10 тис. грн., тому визначити номенклатуру реалізованого товару, його походження та підтвердити його наявність (факт поставки) не вбачається можливим.

Таким чином, на думку відповідача, товари (роботи, послуги), реалізовані товариством з обмеженою відповідальністю «Елоннія» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Джамборі» за період з 01.08.2014 по 31.08.2014 не могли бути поставлені, а тому правочини не спричинили реального настання правових наслідків, та, як наслідок, відповідно відсутні послуги по ланцюгу постачання від товариства з обмеженою відповідальністю «Елонія» до товариства з обмеженою відповідальністю «Джамборі» за період з 01.08.2014 о 31.08.2014.

Стосовно вказаних доводів контролюючого органу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджено актом перевірки, що контрагент позивача – товариство з обмеженою відповідальністю «Елонія» зареєстровано в державній податковій інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві 20.06.2014, вид діяльності – неспеціалізована оптова торгівля.

Суб’єкт господарювання зареєстрований від 11.07.2014 як платник податку на додану вартість (№200182374), свідоцтво дійсне.

Відповідно до пункту 45.2 статті 45 Податкового кодексу України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Вимога статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» від 15.05.2003 №755-IV встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Суду не надано доказів щодо внесення державним реєстратором відомостей про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням чи про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу контрагента позивача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Також, суд зауважує, що доводи відповідача щодо неможливості здійснення контрагентом позивача господарської діяльності у зв’язку з відсутністю у підприємства основних засобів та трудових ресурсів для здійснення такої діяльності є необґрунтованими, оскільки чинними цивільним та господарським кодексами дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та податкових накладних не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Разом з тим, суд зазначає, що чинним законодавством не заборонено здійснення додаткових видів діяльності суб’єктами господарювання, отже, посилання відповідача на те, що відносини, передбачені укладеними договорами з його контрагентом не є видом діяльності останнього, суд вважає необґрунтованим.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Проте, суд звертає увагу на те, що пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року (норма діяла на час спірних правовідносин).

Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають податкові накладні, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить менш ніж 10 000 грн. з 1 лютого 2015 року.

Таким чином, контрагент - постачальник позивача був звільнений від обов'язку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних за серпень 2014 року податкових накладних, в яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить менш ніж 10 000 грн.

Доказів, що контрагент позивача є імпортером товарів, що реалізовувались позивачу, контролюючим органом суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Судом встановлено, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та товариство з обмеженою відповідальністю «Елонія» були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, мали дійсні свідоцтва платника податку на додану вартість.

Стосовно висновків про сумнівність господарських операцій між позивачем та контрагентом, то слід зазначити, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

При цьому, в акті перевірки відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і товариством з обмеженою відповідальність «Елонія» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об’єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Суд враховує той факт, що відповідачем не надано вироку у кримінальній справі, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності позивача, його контрагента, їх посадових осіб, а також контрагентів контрагента позивача (їх посадових осіб), з яких би вбачався зв'язок та обізнаність позивача щодо можливої протиправної діяльності певних підприємств та щодо можливої спрямованості певних угод на ухилення від сплати податків.

Отже, судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від товариства з обмеженою відповідальність «Елонія», що не заперечується контролюючим органом.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія», а тому вважає, що формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-72, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Джамборі» задовольнити.

3. Судові витрати в сумі 354,56 грн. присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Джамборі» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук