Справа № 826/12313/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Кротюка О.В., Мазур А.С., при секретарі судового засідання Коровай Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Апеляційного суду Хмельницької області

до

Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби в особі відділу примусового виконання рішень

про

визнання протиправною та скасування постанови від 08.05.2015 №46573458,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Апеляційним суд Хмельницької області звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби в особі відділу примусового виконання рішень про скасування постанови про накладання штрафу виконавчого провадження від 08.05.2015 ВП№46573458.

Позовні вимоги мотивовано порушенням процедури пред’явлення до виконання виконавчого документу про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган. Також позивач послався на відсутність державного фінансування за програмою «виконання рішень на користь суддів», оскільки така бюджетна програма відкрита Державною судовою адміністрацією України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження ВП№46573458 винесено постанову від 08.05.2015 про накладання штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, якою на боржника – Апеляційний суд Хмельницької області накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Не погоджуючись із названою постановою, Апеляційний суд Хмельницької області звернувся до суду із даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування, оцінюючи в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначені загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов’язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Водночас, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження (частина перша статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, відповідно до частини другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Приписами статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника – фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб – від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника – юридичну особу – від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

На думку позивача, відповідачем безпідставно було відкрито виконавче провадження ВП№46573458, оскільки в силу приписів статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Проте суд наголошує на тому, що постанова відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 18.02.2015 про відкриття виконавчого провадження ВП№46573458, не оскаржується позивачем.

Щодо спірних правовідносин, то за посиланням позивача, що не спростовано відповідачем, державного фінансування Апеляційного суду Хмельницької області за програмою «виконання рішень на користь суддів» не передбачено, оскільки така бюджетна програма відкрита Державною судовою адміністрацією України.

Додатково суд наголошує на тому, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржником у виконавчому провадженні - Апеляційним судом Хмельницької області після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження вчинялись дії виконання рішення суду, зокрема, для забезпечення виплати коштів до Хмельницького окружного адміністративного суду подано заяву про зміну способу виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.11.2014 шляхом проведення виплати коштів за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» та кодом економічної класифікації 2730 «Інші виплати населенню».

Отже суд приходить до висновку про те, що невиконання судового рішення Апеляційним судом Хмельницької області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у своїй постанові від 19.05.2015 по справі №667/4594/14-а.

Згідно із приписами статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 08.05.2015 ВП №46573458.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Суддя Кротюк О.В.

Суддя Мазур А.С.