Справа № 626/1312/15-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2015 р.Справа № 626/1312/15-а

Головуючий 1 інстанції: Рибальченко І.Г.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Калиновський В.А., Суддя Філатов Ю.М.

при секретарі Тітова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 26.06.2015р. по справі № 626/1312/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Красноградського районного управління юстиції Харківської області

про скасування постанови про накладення штрафу від 07.05.2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка, ОСОБА_1, звернулася до Красноградського районного суду Харківської області з позовом, в якому просила скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Красноградського РУЮ Винник Н.С. від 07.05.15 р. про накладення штрафу у розмірі 340,0 грн.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 26.06.15 р. по справі № 626/1312/15-а позовна заява залишена без розгляду.

Позивачка не погодилася з даним рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 26.06.15 р. по справі № 626/1312/15-а та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач письмові заперечення на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачкою без поважних причин був пропущений встановлений законодавством десятиденний строк звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Положеннями ч. 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із положень вищенаведеної правової норми, колегія суддів дійшла висновку, що в окремих випадках строк звернення до суду може встановлюватися спеціальними законами.

Так, згідно ч. 2 ст. 181 КАС України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що вказаний спір стосується оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця з приводу примусового виконання рішення суду, до спірних правовідносин повинен застосовуватись спеціальний строк звернення з адміністративний позовом, що передбачений ч. 2 ст. 181 КАС України, тобто 10-ти денний строк.

В свою чергу, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи та коли розпочався перебіг цього строку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно ч. 1 ст. 17 вказаного Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. В п. 1, п. 2 ч. 2 даної норми визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 наведеного вище Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ч. 1 ст. 31 вказаного Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вказує позивачка, копію оскаржуваної постанови державного виконавця вона отримала 19.05.15 р., що свідчить про те, що саме з цієї дати у неї виникла можливість реалізувати встановлене законом право на захист порушених прав, свобод чи інтересів, у т.ч. шляхом звернення до суду із відповідним позовом, а тому, не погодившись із правомірністю винесення постанови від 07.05.15 р. про накладення на неї штрафу за невиконання рішення суду, ОСОБА_1 29.05.15 р. звернулась до суду із скаргою в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 04.06.15 р. по справі № 626/6439/15-ц було відмовлено у відкритті провадження та роз'яснено позивачці її право на звернення з цими вимогами в порядку адміністративного судочинства. Копія даної ухвали отримана позивачкою 16.06.15 р. При цьому колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували вказані обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернувся до суду із вищезазначеним позовом 18.06.15 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що позивачкою вживались заходи для захисту своїх прав та інтересів шляхом звернення до судових інстанцій, колегія суддів дійшла висновку щодо поважності пропуску останньою строку звернення до суду із даним позовом.

Відповідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо відсутності доказів поважності пропуску позивачкою встановленого строку звернення до суду, та як наслідок, неправомірно залишив адміністративний позов без розгляду.

Відповідно ст. 55 Конституції України держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ч. 4 ст. 6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права. У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно висновків, викладених у п. 23, п. 25 Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

Колегія суддів зазначає, що в ч. 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст. 99, ст. 100 КАС України, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

За змістом ч. 4 ст. 204 КАС України порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що ухвала Красноградського районного суду Харківської області від 26.06.15 р. по справі № 626/1312/15-а прийнята з порушенням вимог КАС України та без врахування вищенаведених обставин, вона підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 26.06.15 р. по справі № 626/1312/15-а -задовольнити частково.

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 26.06.15 р. по справі № 626/1312/15-а - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Філатов Ю.М.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 07.08.2015 року