Справа № 813/1261/14
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Справа № 876/6950/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Богаченка С.І., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.,

представника відповідача- Хомин Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник - Державна податкова інспекція у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цифрові технології-Захід" до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ТОВ "Цифрові технології-Захід" звернувся в суд з позовом до відповідача - ДПІ у Личаківському районі м. Львова, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 жовтня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 258106,76 грн., в т.ч. 242978 грн. - основний платіж, 15128,76 грн. - штрафні (фінансові) санкції; податкове повідомлення-рішення від 28 жовтня 2013 року № , яким застосовано до позивача штраф у сумі 510 грн.; податкове повідомлення-рішення від 03 лютого 2014 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на суму 261107 грн., в т.ч. 182499,9 грн. основний платіж, 78607,55 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скаовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області від 28 жовтня 2013 року № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області від 03 лютого 2014 року № . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що господарські операції позивача з контрагентами - ТОВ БТК "Євробуд", ПП "Один Два Три", ТОВ "Ейс констракшен менеджмент", ТОВ "ВТ-Техбуд", ТОВ "БК Київбудмонтаж", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс", ТОВ "БК АТР Груп", ТОВ "БК АРС", ТОВ "Інтеграл Ай Ті", ТОВ "АРС Трейд" не мають реального характеру. Апелянт звертає увагу на те, що контрагенти позивача фактично не займалися фінансово-господарською діяльністю, а проводили транзитні операції, спрямовані на здійснення господарських операцій, пов'язаних з отриманням (наданням) податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту з податку на додану вартість, і були лише документовані на папері з метою отримання податкових вигод. Такий висновок податкового органу ґрунтується на тому, що у контрагентів позивача відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності, а саме: відсутні власні виробничі потужності та трудові ресурси, що виключає можливість виконання своїх зобов'язань згідно з укладеними договорами. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача (апелянта)- Хомин Л.П. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в його відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю- доповідача та пояснення представника відповідача (апелянта), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 11 по 17 вересня 2013 року ДПІ у Личаківському районі м. Львова провела позапланову виїзну перевірку ТОВ "Цифрові технології-Захід" з питань взаємовідносин з ТОВ БТК "Євробуд", ПП "Один Два Три", ТОВ "Ейс констракшен менеджмент", ТОВ "ВТ-Техбуд", ТОВ "БК Київбудмонтаж", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс", ТОВ "БК АТР Груп", ТОВ "БК АРС", ТОВ "Інтеграл Ай Ті", ТОВ "АРС Трейд" за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2013 року, якою встановлено порушення п.186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.198.1 ст. 198, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198 ПК України, завищення податкового кредиту на суму 210889,30 грн., пп. 138.1.1 п.138.1, пп.138.8.1 п.138.2, п.138.8, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", завищення витрат на загальну суму 1054446,50 грн., заниження податку на прибуток на суму 242977,99 грн.

За результатами перевірки складено Акт № 80/22-40/32327097 від 24 вересня 2013 року.

28 жовтня 2013 року на підставі вказаного акта ДПІ у Личаківському районі м. Львова прийняла податкові повідомлення-рішення: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 210889,30 грн., та за штрафними санкціями на - 85704,90 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 242978 грн., та за штрафними санкціями на 15128,76 грн.; №, яким застосовано адміністративний штраф в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач скористався правом досудового врегулювання даного податкового спору.

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення рішення № та № залишені без змін, а податкове повідомлення-рішення № скасовано в частині донарахування 28389,40 грн. за основним платежем з податку на додану вартість та 7097,35 грн. - застосованої штрафної санкції, та винесено податкове повідомлення-рішення № від 03 лютого 2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 182499,90 грн., та за штрафними санкціями на 78607,55 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з недоведеності податковим органом обставин, які б свідчили про фактичне нездійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ БТК "Євробуд", ПП "Один Два Три", ТОВ "Ейс констракшен менеджмент", ТОВ "ВТ-Техбуд", ТОВ "БК Київбудмонтаж", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс", ТОВ "БК АТР Груп", ТОВ "БК АРС", ТОВ "Інтеграл Ай Ті", ТОВ "АРС Трейд", оскільки господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, спричинили реальні зміни майнового стану позивача, а правочини, укладені з контрагентами, не визнані у встановленому законом порядку недійсними. Висновки податкового органу про неправомірність формування платником податків податкового кредиту та валових витрат за результатами таких господарських операцій є безпідставними та необґрунтованими. Разом з тим, позивач документально не обґрунтував, що ним було надано контролюючому органу первинні документи щодо всіх контрагентів, яких стосувалась перевірка, а тому податковим органом правомірно застосовано штрафні (фінансові) санкцї у розмірі 510 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають зокрема: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п.138.2, 138.11 цієї статті, п.140.2 - 140.5 ст.140, ст.ст.142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу передбачає, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 ПК України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 ПК України).

П.44.1 ст.44 ПК України визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, що підлягав перевірці ТОВ "Цифрові технології-Захід" уклало ряд договорів з ТОВ БТК "Євробуд", ПП "Один Два Три", ТОВ "Ейс констракшен менеджмент", ТОВ "ВТ-Техбуд", ТОВ "БК Київбудмонтаж", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс", ТОВ "БК АТР Груп", ТОВ "БК АРС", ТОВ "Інтеграл Ай Ті", ТОВ "АРС Трейд".

На підтвердження господарських операцій з вказаними контрагентами в обґрунтування підстав віднесення до податкового кредиту та валових витрат позивач надав: щодо взаємовідносин з ТОВ "Будівельно-торгова компанія "Євробуд" видаткову накладну № 3/08-10 від 03 серпня 2011 року, податкову накладну № 212 від 03 серпня 2011 року; щодо взаємовідносин з ПП "Один Два Три" (за договорами підряду на виконання будівельно-монтажних робіт) податкові накладні, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2010 року, акт № 31108-14 приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2010 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2010 року, акт № 31108-12 приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2010 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за вересень 2010 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за вересень 2010 року, акт № 30/09-65 приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2010 року; щодо взаємовідносин з ТОВ "Ейс констракшен менеджмент" (за договором купівлі-продажу) податкові накладні, видаткові накладні № РН-10-1717 від 17 жовтня 2011 року; щодо взаємовідносин з ТОВ "БК Київбудмонтаж" (за договорами підряду) податкові накладні, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2011 року, акт № 31/08-24 приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за жовтень 2011 року, акт № 31/10-28 приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за жовтень 2011 року, акт № 31/10-29 приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за жовтень 2011 року, акт № 25/10-05 приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за вересень 2011 року, акт № 30/09-10 приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за вересень 2011 року, акт № 25/10-05 приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2011 року; щодо взаємовідносин з ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс" (за договорами підряду) - податкові накладні, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2011 року, акт № 31/01-44 приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2011 року, акт № 31/01-43 приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2011 року, акт № 31/01-42 приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за листопад 2011 року, акт № 3011-168 приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2011 року; щодо взаємовідносин з ТОВ "БК АТР Груп" - податкові накладні, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за квітень 2011 року, акт № 29/04-12 приймання виконаних підрядних робіт за квітень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за липень 2011 р., акту № 29/07-26 приймання виконаних підрядних робіт за липень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за травень 2011 року, акт № 31/05-62 приймання виконаних підрядних робіт за травень 2011 року; щодо взаємовідносин з ТОВ "БК АРС" (за договорами підряду) - податкові накладні, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за червень 2011 року, акт приймання виконаних підрядних робіт за червень 2011 року, довідку про вартість виконаних підрядних робіт за червень 2011 року, акт приймання виконаних підрядних робіт за червень 2011 року; щодо взаємовідносин з ТОВ "Інтеграл Ай Ті" (за договорами купівлі-продажу) - податкові накладні, видаткові накладні № 21/12-08 від 21 грудня 2011 року, видаткову накладну № 17/11-20 від 17 листопада 2011 року, видаткову накладну № 3/01-09 від 03 січня 2012 року, видаткову накладну № 6/02-05 від 06 лютого 2012 року.

Розрахунки проводились виключно в безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку позивача на розрахунковий рахунок контрагентів - ТОВ БТК "Євробуд", ПП "Один Два Три", ТОВ "Ейс констракшен менеджмент", ТОВ "ВТ-Техбуд", ТОВ "БК Київбудмонтаж", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс", ТОВ "БК АТР Груп", ТОВ "БК АРС", ТОВ "Інтеграл Ай Ті", ТОВ "АРС Трейд", що підтверджується відповідними копіями банківських виписок.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами підтверджуються первинними документами, які повністю відповідають вимогам до первинних документів, передбачених п.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Про дійсність правочинів позивача з вказаними контрагентами свідчить також те, що всі розрахунки між ними мають реальний грошовий характер та підтверджені відповідними первинними документами, зокрема, податковими накладними.

Крім того, жодних додаткових вимог до формування податкового кредиту законодавство не встановлює, лише відсутність податкової накладної безумовно позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Щодо покликань апелянта на відсутність ділової мети у спірних господарських операціях, а саме: відсутність використання у власній господарській діяльності, то колегія суддів вважає такі безпідставними та звертає увагу на те, що під час розгляду справи ДПІ в Личаківському районі м.Львава не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Доводи апелянта в цій частині є безпідставними та не спростовують висноків суду першої інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта як на доказ нереальності здійснення господарських операцій та порушення податкового законодавства позивачем, на відповіді суб'єктів господарювання (МКП «Жидачівводоканал», Український католицький Університет УКГЦ та ін.) про те, що роботи (послуги) контрагентами позивача не проводились (надавалися), а такі надавалися самим позивачем, оскільки договори на виконання відповідних робіт укладалися з ТОВ "Цифрові технології-Захід", а не з ТОВ БТК "Євробуд", ПП "Один Два Три", ТОВ "Ейс констракшен менеджмент", ТОВ "ВТ-Техбуд", ТОВ "БК Київбудмонтаж", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс", ТОВ "БК АТР Груп", ТОВ "БК АРС", ТОВ "Інтеграл Ай Ті", ТОВ "АРС Трейд", в свою чергу ТОВ "Цифрові технології-Захід" залучало субпідрядниками на виконання зазначених робіт (послуг) своїх контрагентів, що стверджується дослідженими в суді матеріалами справи.

Покликання апелянта на нереальність господарських операцій з огляду на відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку відсутністю виробничих потужностей та трудових ресурсів є безпідставними, оскільки немає законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних засобів, тобто є можливість здійснення діяльності шляхом використання орендованих основних фондів, залучення трудових ресурсів на підставі укладення цивільно-правових договорів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинним податковим законодавством передбачена презумпція правомірності рішень платника податків, яка застосовується в разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то рішення приймається на користь платника податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Встановлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Крім того, необхідно враховувати, що умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Обов'язковість установлення умислу поширюється лише на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави та суспільства (ч.3 ст.228 ЦК України). Проте встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Матеріалами справи підтверджено, що контрагенти позивача - ТОВ БТК "Євробуд", ПП "Один Два Три", ТОВ "Ейс констракшен менеджмент", ТОВ "ВТ-Техбуд", ТОВ "БК Київбудмонтаж", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс", ТОВ "БК АТР Груп", ТОВ "БК АРС", ТОВ "Інтеграл Ай Ті", ТОВ "АРС Трейд" на момент здійснення господарських операцій знаходилися на податковому обліку як платники ПДВ, їх свідоцтво про державну реєстрацію платника ПДВ на час здійснення господарських операцій з позивачем не були анульовані, правочини з цими суб'єктами господарювання, а також первинні бухгалтерські та податкові документи не визнані у встановленому чинним законодавством України порядку недійсними.

Таким чином, покликання податкового органу на нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Судом встановлено, що при проведенні перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова взагалі не аналізувались первинні документи, в акті перевірки відсутні будь-які претензії податкового органу до первинних документів позивача. Разом з тим, при перевірці досліджувалися лише акти перевірок контрагентів ТОВ «Цифрові технології-Захід»

Відповідно до п.1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 року N 327 передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач повинен базувати свої висновки за результатами проведеної перевірки лише на підставі безпосереднього дослідження первинних документів.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування, достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних.

Подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку в галузі оподаткування.

Така правова позиція суду узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні." Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2013 року та № від 03 лютого 2014 року прийняті неправомірно та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оскільки постанова від 23 травня 2014 року у справі № 813/1261/14 в частині відмови у визнанні протиправним та скасуванні податкового повідомлення-рішення від 28 жовтня 2013 року № , яким застосовано до позивача штраф у сумі 510 грн. не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржувану постанову в цій частині.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 28 жовтня 2013 року та № від 03 лютого 2014 року, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2014 року у справі № 813/1261/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді С.І. Богаченко

А.Р. Курилець

Повний текст ухвали виготовлено 10 серпня 2015 року.