Справа № 2а-6188/10/1070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Київ К/9991/28122/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2011

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011

у справі № 2-а-6188/10/1070 Київського окружного адміністративного суду

за позовом Фізичної особи-підприємця (СПД) ОСОБА_4

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області (ОДПІ)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.02.2010 № 560//0/155.

У касаційній скарзі ОДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом надати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу грошового зобов`язання із податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 22.02.2010 № 00502/17-1-115//27, про порушення позивачем норм підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), а саме: завищено податковий кредит на суму 12333,00 грн. у податковому обліку за жовтень 2008 року, січень, березень, квітень, травень 2009 року за податковими накладними ТОВ «Техіндустрія», ПП «Промбізнес-М», ТОВ «Арткас» на поставку послуг: 1) ТОВ «Техіндустрія», ПП «Промбізнес-М» - з перевезення товару автотранспортом (в актах виконаних робіт відсутній обсяг виконаних робіт, одиниця виміру господарських операцій, кількість товару, що перевозився, місце навантаження та розвантаження); 2) ТОВ «Арткас» - з виготовлення та розміщення рекламної продукції (відсутні документи, що підтверджують розміщення реклами та отримання самих рекламних засобів (продукції)).

При цьому ОДПІ посилається на той факт, що ТОВ «Техіндустрія» відсутнє за місцезнаходженням (до ЄДРПОУ внесено відповідний запис), ПП «Промбізнес-М» не подано податкову декларацію за жовтень 2008 року, ТОВ «Арткас» не подано податкові декларації за квітень, травень 2009 року.

За результатами перевірки ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.02.2010 № 560//0/155 про донарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 18499,50 грн. (у т.ч. 12333,00 грн. - основний платіж та 6166,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Підпунктом 1.7 ст.1 Закону № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно із підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

На підставі досліджених у судовому процесі доказів (завірених належним чином копій податкових накладних від 31.10.2008 № 649, від 30.01.2009 № 99,100, від 30.03.2009 № 153, від 30.04.2009 № 72, від 07.05.2009 № 34, платіжних доручень № 28 від 10.11.2008, від 14.05.2009 № 25, рахунків фактур від 30.04.2009 № 000000057, від 07.05.2009 № 000000033, примірників рекламних буклетів та проспектів), оцінка яких відповідає нормам ст. 86 КАС України, суди попередніх інстанцій встановили факт придбання позивачем послуг у ТОВ «Техіндустрія», ПП «Промбізнес-М» та ТОВ «Арткас».

Відповідно до встановлених обставин у справі суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що задекларована позивачем сума податкового кредиту за операціями з поставки товарів (послуг) від ТОВ «Техіндустрія», ПП «Промбізнес-М» та ТОВ «Арткас», як така, що підтверджена документами бухгалтерського обліку та податковими накладними, неправомірно зменшена за результатами перевірки. У судовому процесі ОДПІ не доведено, що інформація в цих документах не відповідає дійсності, тоді як такий процесуальний обов'язок встановлено саме для відповідача з огляду на його заперечення проти позову.

Норми Закону № 168/97-ВР не ставлять право платника податку на додану вартість на податковий кредит у залежність від підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов'язань постачальником товарів (послуг). Таке застосування норм Закону № 168/97-ВР передбачає, що у справі не встановлено обставин, які б з достовірністю свідчили про узгодженість дій покупця і постачальника з метою незаконної мінімізації податкових зобов'язань (створення штучних підстав для податкового кредиту).

Оскільки ОДПІ на обставини такого роду не посилається, суди попередніх інстанцій відповідно до встановлених у справі обставин зробили правильний висновок про правомірне збільшення позивачем в податковому обліку податкового кредиту на суму 12333,00 грн., що відповідає правильному застосуванню вище наведених норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність вищенаведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев