Справа № П/811/848/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

07 серпня 2015 року м. Київ К/800/36061/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Смокович М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просить скасувати постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 з 30 жовтня 1984 року по 14 червня 1986 року проходив строкову службу в Збройних Силах СРСР, перебував на посадах офіцерського складу в органах КДБ-СБУ з 01 лютого 1987 року по 29 березня 1998 року.

31 грудня 2014 року та 14 лютого 2015 року позивач звернувся до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, відповідно, з заявами про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі пункту «б» статті 12 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» чинного на час його звільнення.

Листами відповідачів від 26 січня 2015 року 61/х-4/25 та від 26 лютого 2015 року №77-х-11, йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки в день звільнення (30 березня 1998 року) він не мав загального трудового стажу 25 років та не досяг 45 років, що унеможливлює призначення пенсії відповідно до Закону.

Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції від 08 червня 2014 року, чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, Пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на день звільнення позивача зі служби - 30 березня 1998 року позивач досяг 36 років та не мав 25 років страхового стажу.

Оскільки на момент звільнення позивач не набув всіх необхідних умов для призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків щодо відсутності підстав для призначення позивачу пенсії, а також щодо відсутності підстав для визнання неправомірними дій відповідачів та зобов'язання їх призначити пенсію.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає обставинам справи та положенням пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції від 08 червня 2014 року, чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії.

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди попередній інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись частинами 5, 6 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.І. Смокович