Справа № 159/3982/15-а
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/3982/15-а
Провадження № 2-а/159/142/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 07 серпня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю відповдача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ст. інспектора В ДАІ з обслуговування м. Ковеля, Ковельського та Турійського районів ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вказаним вище адміністративним позовом, мотивуючи тим, що відповідачем було винесено оскаржувану постанову, з якої вбачається, що його було визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, накладено адмінстягнення у виді адмінштрафу в розмірі 255 грн. за зупинку автомобілем марки «Сітроен Берлінго», н. з. АС 1524 АІ, в зоні «Зупинка заборонена» по бульв. Лесі Українки у м. Ковелі Волинської області. Зазначає, що виносячи оскаржувану постанову, відповідач виходив з того, що 17.07.15 р. о 14 год. 30 хв., керуючи вищезазначеним автомобілем, він, ніби то, порушив ПДР, тобто, зупинив свій т/засіб на проїжджій частині дороги у два ряди та здійснив зупинку в зоні дорожнього знака «Зупинка заборонена», внаслідок чого вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вважає, що адмінстягнення не відповідає фактичним обставинам справи, а оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає до скасування. Зазначає, що він підвозив свою дружину і тещу на ринок, зупинив свого автомобіля на декілька секунд для їх висадки і не в зоні дії вищезазначеного дорожнього знака. Рухаючись, він бачив працівників ДАІ і був впевнений, що ПДР не порушує. Коли жінки вийшли з автомобіля і він почав рух, до нього підбіг відповідач, представився та попросив пред»явити документи. Він надав документи на автомобіль, свої водійські права та відповідач, вхопивши їх, побіг до службового автомобіля. Він не зрозумів, що відбувається, тому, від»їхавши на стоянку, вимкнув автомобіль, зачинив двері, підійшов до службового автомобіля відповідача. Коли він поцікавився тим, що відбувається, відповідач повідомив йому, що турбуватись не слід, їм потрібен план по виконанню штрафів, а тому випише йому невеликий штраф. Такою пропозицією він був шокований, не встиг оговтатись, став сперечатись, пояснювати, що він ПДР не порушував, а лише висадив своїх пасажирів на ринок. Однак, відповідач не бажав його вислухати, наголосивши на тому, що їм так треба. Зазначені відповідачем свідки не бачили його порушення, але під тиском інспектора протокол підписали. Зазначає, що вчинене ним діяння не підпадає під кваліфікацію адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Висновок відповідача про вчинення ним адмінправопорушення не підтверджується жодним доказом та є необґрунтованим. У його діях відсутній склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зупинка була вимушеною, здійсненою не в зоні дорожнього знака «Зупинку заборонено». Як вказано у оскаржуваній постанові, ним ніби то порушено п. 15.4 ПДР України, без врахування положень про вимушену зупинку, що не є порушенням ПДР. Вважає, що постанова є незаконною, порушує його права та підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити, визнати оскаржувану постанову протиправною та скасувати.

В судове засідання позивач не з»явився, хоча був належно оповіщеним. Попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позову не визнав, суду пояснив, що під час несення ним служби, він побачив, що автомобіль під керуванням позивача зупинився в зоні дії вищевказаного дорожнього знака, крім того автомобіль позивач посавив у два ряди. Водій тим самим заблокував рух іншим транспортним засобам. Свідки, які зазначені у протоколі, бачили правопорушення і стверджують, що позивач відмовився від давання пояснень та підписання протоколу, отримання його примірника. Позивач просив його суворо не карати. Позивач був із одним пасажиром - жінкою, яка також просила його не карати позивача суворо. Він також з»ясував, що позивач не має інвалідності. Автомобіль позивача тривалий час знаходився у місці зупинення, перешкоджав іншим учасниками дорожнього руху. Зазначає, що розмови з позивачем про будь - який план не було. Позивач скаржився на тяжке матеріальне становище, тому він наклав мінімальний штраф. Місце зупинки автомобіля було сфотографовано і фото є додатком до протоколу. Просить у задоволенні позову відмовити.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності позивача.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, зясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, покладено на органи внутрішніх справ (міліцію).

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил зупинки, стоянки. Вона тягне за собою відповідальність у виді штрафу у розмірі від 15 до 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, відповідно до копії оскаржуваної постанови, наданої суду позивачем, її оригіналу, витребуваного судом, відповідачем як ст. інспектором В ДАІ (з обслуговування м. Ковеля, Ковельського і Турійського районів), працівником міліції, 17.07.15 р. у м. Ковелі Волинської області, по бульв. Лесі Українки було винесено щодо позивача оскаржувану постанову серії ПС2 № 042915 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 255 грн.. Як зазначено у оскаржуваній постанові, позивач 17.07.15 р. о 14 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Сітроен Берлінго», н. з. АС 1524 АІ, в м. Ковелі Волинської області, по бульв. Лесі Українки, здійснив зупинку на проїжджій частині дороги у два ряди та у зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив вимоги п. 15.4 ПДР України, дорожнього знака 3.34 і вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. За вказаною вище постановою відповідач наклав адмінстягнення у розмірі 255 грн.. Під розпис позивач не отримував копії оскаржуваної постанови, однак, у ній містяться відомості про те, що відмова позивача від підпису посвідчувалась свідками.

Як слідує зі змісту ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як слідує з протоколу про адмінправопоушення серії АП1 № 138320 від 17.07.15 р., витребуваного судом, відповідачем 17.07.15 р. у м. Ковелі Волинської області, по бульв. Лесі Українки було складено такий щодо позивача про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. У протоколі зазначено, що позивач 17.07.15 р. о 14 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Сітроен Берлінго», н. з. АС 1524 АІ, в м. Ковелі Волинської області, по бульв. Лесі Українки, здійснив зупинку на проїжджій частині дороги у два ряди та у зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив вимоги п. 15.4 ПДР України, дорожнього знака 3.34 і вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Під розпис позивач не отримував копії протоколу, однак, у ньому містяться відомості про те, що відмова позивача від давання пояснень, підпису протоколу та отримання його примірника посвідчувалась свідками. Як додаток до протоколу зазначено фото.

П.15.4 ПДР України, дійсно, передбачає, що транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Як встановлено по справі, позивач керував таким транспортним засобом, який не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди.

Та обставина, що автомобіль позивача був зупинений і поставлений на проїзній частині в два ряди, стверджується фотознімками автомобіля позивача, доданими до протоколу про адмінправопорушення.

За змістом п. 1.10 ПДР України, зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

Дорожній знак 3.34 зупинку забороняє і дія цього знака не поширюється лише на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами та за наявності під ним таблички на водіїв - інвалідів, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком «Інвалід».

Зона дії знака поширюється на межі від місця його встановлення до найближчого перехрестя за ним, не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знака поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений. Зона дії знака може бути зменшена табличкою на початку зони дії, а також установленням у кінці його зони дії дублюючого знака з табличкою. Знак може застосовуватися разом з розміткою 1.4, при цьому зона його дії визначається за довжиною лінії розмітки. Дія знака може бути відмінена встановленням, в кінці зони його дії, знаку.

Та обставина, що автомобіль позивача був зупинений і поставлений на проїзній частині в два ряди, позивач зупинив автомобіль в зоні дії забороняючого знака 3.34 «Зупинка заборонена» неправомірно, стверджується фотознімками автомобіля позивача, доданими до протоколу про адмінправопорушення. За змістом п. 1.3 п. 1 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до змісту п. 10.1 ПДР України, вимушена зупинка це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

В судовому засіданні не знайшло ствердження посилання позивача на ту обставину, що зупинка у забороненому місці була вимушеною, так як зупинка для висадки пасажира - члена сім»ї - для зручності останнього для походу на ринок, не може бути розцінена як вимушена зупинка транспортного засобу, що передбачена чинним законодавством. Даних про будь- яку технічну несправність автомобіля позивача, небезпеку, що була б спричиненою вантажем, який перевозиться; станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху,.у справі немає.

Питання, що підлягали вирішенню відповідачем при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 278 КУпАП, з огляду на відомості, що вбачаються з протоколу про адмінправопорушення та відмови позивача від давання письмових пояснень, відповідачем було вирішено.

Розгляд справи проведено відповідно до вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП

Мінімальний розмір штрафу за вищезазначеним Законом 255 грн., тобто такий, що був накладений на позивача за оскаржуваною постановою.

Згідно зі ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з копією оскаржуваної постанови, вона винесена 17.07.15 р., оскаржена позивачем лише 37.07.15 р..

У оскаржуваній постанові відсутні відомості про надіслання її копії позивачеві рекомендованою кореспонденцією. У матеріалах справи відсутні відомості про те, коли саме позивач отримав копію оскаржуваної постанови. А тому суд вважає, що строк на її оскарження позивачем не пропущено та їх слід поновити.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв»язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об»єктивне з»ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.

Таким чином, суд вважає, що скаржувана постанова винесена відповідачем законно, з дотриманням норм процесуального права.

Відповідач правомірно розглянув справу з дотриманням порядку і строків її розгляду.

Суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було допущено порушення вимог закону, а тому відсутні підстави для визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування. Інші доводи позивача стосовно неправомірності, на його думку, поведінки відповідача не знайшли свого ствердження в судовому засіданні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 8 -11, п. 2 ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 72, ст. ст. 86, 87, 159, 160 - 163, 256, 100 КАС України, ст. ст.7, 9, ч. 1 ст. 122, ст. ст. 222, 245, 251, 252, 256, 268, 272, 278 КУпАП, п. п. 15.4 ПДР України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий:ОСОБА_3