Справа № 808/9490/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2015 року Справа № 808/9490/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Нечипуренка О.М., за участю секретаря Петрусь Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом: ОСОБА_1
відповідача: Військової частини польова пошта НОМЕР_1
третя особа: Військова частина НОМЕР_2
про: визнання незаконною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, -

за участі представників сторін:
від позивача - Гребенщіков А.Г. (посвідчення адвоката № 373)
від відповідача - не прибув
від третьої особи - не прибув
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 щодо не звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у зв`язку із закінченням особливого періоду на підставі рапорту ОСОБА_1 від 25.11.2014 та зобов`язати відповідача звільнити солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у зв`язку із закінченням особливого періоду на підставі рапорту ОСОБА_1 від 25.11.2014.
Ухвалою суду від 26.12.2014 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи на 20.01.2015.
Ухвалою від 20.01.2015 провадження у справі зупинено на підставі п.4 ч.2 ст.156 КАС України, для надання додаткових доказів до 11.02.2015. Розгляд справи було відкладено на 16.02.2015.
В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та надав пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві. Обґрунтовуючи позов зазначав, що вважаючи, що строк його військової служби закінчився, ОСОБА_1 25.11.2014 звернувся із рапортом на ім`я командира військовій частини польова пошта НОМЕР_3 з проханням звільнити мене з військової служби.
За результатом розгляду мого рапорту в усній формі мені було відмовлено у звільненні з військової служби. До теперішнього часу я продовжую проходити військову службу.
Відповідач до суду не прибув. Направив на адресу суду письмові заперечення, згідно яких вказав, що звільнення військовослужбовців в особливий період відбувається відповідно до п. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» і при звільненні військовослужбовців військові частини керуються виключно законом.
Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні.
Представник третьої особи до суду не прибув, про дату, місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином.
В засіданні 16.02.2015, судом, відповідно до ст.160 КАС України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови, а також оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.
Відповідно до ст. 41 КАС України, під час судового розгляду судом здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу, а саме: комплексу «Камертон».
Дослідивши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:
Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , 29.04.2014 призваний Запорізьким об`єднаним міським військовим комісаріатом на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та проходить військову службу у військовому званні «солдат» у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 на посаді «кулеметник».
25.11.2014 ОСОБА_1 звернувся із рапортом на ім`я командира військовій частини польова пошта НОМЕР_3 з проханням звільнити його з військової служби, у зв`язку із закінченням особливого стану.
За результатом розгляду рапорту, позивачу було відмовлено у звільненні з військової служби.
Вважаючи таку відмові безпідставною, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи рішення по суті, суд виходив з наступного:
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).
За приписами ст. 1 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку»: «особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій».
Отже, з моменту проголошення мобілізації відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом № 1126-УІІ від 17.03.2014 в Україні розпочався особливий період.
Як встановлено судом, жодного рішення, відповідно до якого було б проголошено про закінчення дії особливого періоду на сьогодні повноважними органами влади в Україні не прийнято.
Отже, суд приходить до висновку, що твердження Позивача щодо закінчення особливого періоду є безпідставним.
Крім того, за приписами п. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:
1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:
а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;
г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:
виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;
необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;
е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;
є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України.
Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;
Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання.
2) під час воєнного стану:
а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;
г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;
3) після прийняття рішення про демобілізацію:
а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;
б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.
При звільненні військовослужбовців військові частини керуються виключно законом.
Натомість, як свідчать матеріали справи, у рапорті Позивача жодної з перелічених у вищезгаданому законі обставин не зазначено.
Отже командир військової частини польова пошта НОМЕР_3 відмовляючи Позивачу у звільненні з військової служби діяв у рамках діючого законодавства.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).
Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовляє.
Судовій збір, сплачений позивачем, до відшкодування не присуджується.
Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя О.М. Нечипуренко