Справа № 2а-9717/12/2670
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Київ К/800/22092/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року

у справі №2а-9717/12/2670

за позовом Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби

до Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд»

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд» (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 05 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року, адміністративний позов задовольнив, стягнув з рахунків відповідача у банках кошти у розмірі 920 417,77 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, залишити позовну заяву без розгляду та закрити провадження у справі.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У зв'язку з несплатою відповідачем у встановлені законом строки податкового боргу у розмірі 920 417,77 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом про його стягнення в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що податковий борг відповідача у зазначеному розмірі станом на дату розгляду справи є непогашеним, а відтак підлягає стягненню.

З матеріалів справи вбачається, що за відповідачем рахується податковий борг, з урахуванням часткової сплати, з:

- податку на додану вартість у розмірі 860 949,68 грн., що складається з самостійно визначених відповідачем грошових зобов'язань, а саме: у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з серпня 2011 року по травень 2012 року у розмірі 837 152,00 грн. та податкових зобов'язань, що визначені податковим органом у податкових повідомленнях - рішеннях від 20 жовтня 2011 року №, від 22 листопада 2011 року №, від 17 лютого 2012 року №, якими відповідачу збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на 90 088,47 грн. та нарахованої пені у розмірі 38 483,41 грн. за несвоєчасну сплату вказаного податкового зобов'язання;

- податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин у розмірі 20 006,36 грн., що виник на підставі податкових повідомлень - рішень від 07 листопада 2011 року № та № та розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за 2010 рік, яким визначено суму податку у розмірі 25 348,00 грн., а також нарахованої пені - 867,45 грн.

- збору за забруднення навколишнього природного середовища у розмірі 104,73 грн., що виник на підставі податкового повідомлення - рішення від 16 травня 2011 року №004891503/0, яким до відповідача за порушення строків сплати грошового зобов'язання за 2010 рік, застосовано штраф у розмірі 104,73 грн. та нарахована пеня у розмірі 6,14 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, грошові зобов'язання відповідача є узгодженими та не сплаченими платником податків, у встановлені законом строки.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

За правилами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, відповідно до пункту 59.5 цієї ж статті Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

У відповідності до вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платникові податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу. Податковий кодекс України не містить також і приписів, які б дозволяли дійти висновку про недійсність податкових вимог, надісланих до моменту набрання цим Кодексом законної сили в порядку пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Отже, якщо податковим органом направлено податкову вимогу щодо раніше існуючого податкового боргу (у тому числі й до набрання чинності Податковим кодексом України), а після цього сума податкового боргу збільшилася на суму новоствореного податкового боргу, у податкового органу не виникає обов'язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму збільшення.

У такому разі право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу - на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається направлення контролюючим органом першої податкової вимоги від 04 листопада 2008 року №1/3935 та другої податкової вимоги від 15 грудня 2008 року №2/4662, які були отримані відповідачем.

Враховуючи вручення платнику податків податкових вимог у відповідності до норм Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та безперервності податкового боргу відповідача з моменту його виникнення, у зв'язку з чим направлення відповідачу нової податкової вимоги у відповідності до положень Податкового кодексу України не вимагається, а також враховуючи, що відповідачем не надано доказів щодо самостійного погашення наявного податкового боргу у розмірі 920 417,77 грн., вимоги податкового органу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до пунктів 95.1 - 95.3 статті 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Пунктом 20.1.18 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Отже, посилання відповідача на забезпечення податкового боргу його майном, що знаходить у податковій заставі, як підстави відсутності права у відповідача на звернення до суду з вимогою про стягнення боргу з рахунків платника у банку, обґрунтовано не взяті до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки орган державної податкової служби насамперед здійснює заходи щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а лише в разі недостатності коштів - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення суми податкового боргу з рахунків відповідача у банках.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд» залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року у справі №2а-9717/12/2670 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.