Справа № 335/5107/15-а
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/5107/15-а 2-а/335/112/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без розгляду

7 серпня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

при секретарі Лепетченко Д.В.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

представника третьої особи-1 ОСОБА_4,

представника третьої особи-2 ОСОБА_5,

представника третьої особи-3 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом концерну «Міські теплові мережі» до Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «Ремондіс Запоріжжя», міське комунальне підприємство «Основаніє», комунальне підприємство «Водоканал» про визнання незаконним та скасування п.п. 2, 3 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 496 від 15 листопада 2013 р. «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі», визнання незаконним та скасування рішення Запорізької міської ради № 28 від 29 листопада 2013 р. «Про затвердження рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 15 листопада 2013 р. № 496 «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі», -

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2015 р. до суду надійшла позовна заява концерну «Міські теплові мережі» до Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «Ремондіс Запоріжжя», міське комунальне підприємство «Основаніє», комунальне підприємство «Водоканал» про скасування п.п. 2, 3 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 496 від 15 листопада 2013 р. «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі», скасування рішення Запорізької міської ради № 28 від 29 листопада 2013 р. «Про затвердження рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 15 листопада 2013 р. № 496 «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі».

Ухвалою від 2 червня 2015 р. провадження у даній справі було відкрито.

8 липня 2015 р. позивачем було уточнено позовні вимоги. Згідно уточненої позовної заяви позивач просив визнати незаконним та скасувати п.п. 2, 3 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 496 від 15 листопада 2013 р. «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі», визнати незаконним та скасувати рішення Запорізької міської ради № 28 від 29 листопада 2013 р. «Про затвердження рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 15 листопада 2013 р. № 496 «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі».

До уточненої позовної заяви позивачем було додано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, яке мотивовано тим, що 15 листопада 2013 р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради було прийнято рішення № 496 від 15 листопада 2013 р. «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі». Пунктом 2 цього рішення встановлено, що населення, яке станом на останній день розрахункового місяця не має простроченої заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, централізованого постачання питної води для потреб холодного та гарячого водопостачання, централізованого водовідведення, централізованого опалення, підігріву питної води, вивезення побутових відходів (далі житлово-комунальні послуги), виконавці житлово-комунальних послуг, в тому числі і позивач, застосовують знижку 5% на суму нарахувань за винятком нарахованих субсидій. В пункті 3 рішення зазначено, що знижки не є індивідуально призначеними та застосовуються по відношенню до всіх мешканців, яким надаються житлово-комунальні послуги виконавцями комунальних послуг. 29 листопада 2013 р. на сорок першій сесії Запорізької міської ради шостого скликання прийнято рішення № 28 «Про затвердження рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 15 листопада 2013 р. № 496 «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі». Вказані рішення відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» є регуляторними актами. Відповідно до вимог цього Закону, рішення про необхідність перегляду регуляторного акта, прийнятого, в тому числі, міською радою, на підставі аналізу звіту про відстеження його результативності приймає головна постійна комісія відповідної ради або розробник проекту цього регуляторного акта. Розробником проектів оспорюваних рішень був Департамент житлово-комунального господарства Запорізької міської ради. Саме йому позивач листами від 02.03.2014 № 1317/16, від 11.07.2014 № 3705/1-16, від 09.10.2014 № 5595/16, від 29.01.2015 № 435/16, від 19.05.2015 № 2468/16 надавав інформацію про результативність прийнятих регуляторних актів та про необхідність їх перегляду. Листом від 21.04.2015 № 0275/01-15 Управління з питань правового забезпечення роботи галузей міського господарства Запорізької міської ради, який позивач отримав 29.04.2015, повідомило, що Запорізькою міською радою розглянуто питання щодо скасування 5% знижки, однак знижка залишена без змін. У звязку з чим позивачу було запропоновано звернутись до суду. Отже, позивач не зміг вирішити спір в досудовому порядку, звернувся до суду 28.05.2015, не пропустивши строк звернення до суду, встановлений ч. 4 ст. 99 КАС України. Вважає, що про рішення Запорізької міської ради позивач дізнався про рішення Запорізької міської ради 29.04.2015, а до суду звернувся 28.05.2015, не порушивши вказаного строку звернення до суду. Просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Крім того, у первісно поданому клопотанні про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, позивач також зазначав, що про порушення прав та інтересів Концерну «МТМ» стало відомо тільки після прийняття Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 р. № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг». Отже, строк звернення до суду слід обчислювати, на переконання позивача, саме з 31 березня 2015 р.

У попередньому судовому засіданні представники позивача підтримали дане клопотання та просили його задовольнити. Зазначили, що вважають не пропущеними строки звернення до суду. Пояснили суду, що про існування оспорюваних рішень відповідачів дізнались одразу після їх прийняття та оприлюднення. Про зміни у Законі України «Про житлово-комунальні послуги», якими повноваження щодо визначення тарифів було надано Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, також дізнались після офіційного оприлюднення вказаних змін у квітні 2014 р.

Представник відповідачів у попередньому судовому засіданні просила вирішити вказане питання на розсуд суду.

Представники третіх осіб у попередньому судовому засіданні не заперечували проти визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши подані матеріали, встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з уточненої позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем ставиться питання про визнання незаконними та скасування пунктів 2, 3 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 496 від 15 листопада 2013 р. та рішення Запорізької міської ради № 28 від 29 листопада 2013 р. «Про затвердження рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 15 листопада 2013 р. № 496 «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі».

До суду з даною позовною заявою позивач звернувся 28 травня 2015 р., тобто з пропуском встановленого КАС України шестимісячного строку.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на частину четверту статті 99 КАС України, якою передбачено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, з огляду на таке.

Так, в обґрунтування свого клопотання позивач послався на те, що оспорювані рішення відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» є регуляторними актами. Відповідно до вимог цього Закону, рішення про необхідність перегляду регуляторного акта, прийнятого, в тому числі, міською радою, на підставі аналізу звіту про відстеження його результативності приймає головна постійна комісія відповідної ради або розробник проекту цього регуляторного акта. Розробником проектів оспорюваних рішень був Департамент житлово-комунального господарства Запорізької міської ради. Саме йому позивач листами від 02.03.2014 № 1317/16, від 11.07.2014 № 3705/1-16, від 09.10.2014 № 5595/16, від 29.01.2015 № 435/16, від 19.05.2015 № 2468/16 надавав інформацію про результативність прийнятих регуляторних актів та про необхідність їх перегляду. Листом від 21.04.2015 № 0275/01-15 Управління з питань правового забезпечення роботи галузей міського господарства Запорізької міської ради, який позивач отримав 29.04.2015, повідомило, що Запорізькою міською радою розглянуто питання щодо скасування 5% знижки, однак знижка залишена без змін.

Дійсно, як передбачено статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

Статтею 37 вказаного Закону визначено, що виконання заходів з відстеження результативності регуляторних актів, прийнятих сільськими, селищними, міськими та районними у містах радами, забезпечується виконавчими органами відповідних рад. Рішення про необхідність перегляду регуляторного акта, прийнятого сільською, селищною, міською, районною у місті, районною, обласною радою, на підставі аналізу звіту про відстеження його результативності приймає головна постійна комісія відповідної ради або розробник проекту цього регуляторного акта.

Таким чином, зазначеними вимогами законодавства передбачається порядок та підстави перегляду регуляторного акта. При цьому рішення про необхідність перегляду такого акта здійснюється на підставі аналізу звіту про відстеження його результативності. Аналізуючи приведені вище положення законодавства, суд доходить висновку, що ними не визначається досудовий порядок вирішення спору про визнання незаконними та скасування регуляторних актів. Зазначені положення Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», так само як і інші його положення, не передбачають взагалі порядку вирішення будь-яких спорів (судових чи позасудових), з огляду на що, суд вважає, що в даному випадку є неприйнятним твердження позивача щодо можливості досудового врегулювання спору в порядку, визначеному цим Законом.

Крім того, суд також зауважує, що листами від 02.03.2014 № 1317/16, від 11.07.2014 № 3705/1-16, від 09.10.2014 № 5595/16, від 29.01.2015 № 435/16, від 19.05.2015 № 2468/16 позивач дійсно надавав інформацію до Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради щодо застосування знижки за спірними рішеннями міської ради. Проте, уперше з приводу необхідності скасування цього рішення позивач звернувся до відповідача-1 з листом від 2 березня 2014 р. № 1317/16, тобто більше ніж за рік до звернення до суду із даним позовом, що також доводить обґрунтованість висновку суду про пропуск позивачем строку звернення до суду із даним позовом.

Також, суд зауважує, що лист від 21.04.2015 № 0275/01-15 Управління з питань правового забезпечення роботи галузей міського господарства Запорізької міської ради не може вважатись рішенням відповідача за наслідками досудового вирішення спору, як він зазначає в своєму клопотанні, оскільки вказаний лист, виходячи з його змісту, носить інформаційний характер та є відповіддю стосовно розгляду пропозицій позивача. В цьому листі, зокрема, зазначено, що Запорізькою міською радою розглядалось питання відміни 5% знижки, однак знижка залишена без змін. Будь-яких посилань на рішення Запорізької міської ради про розгляд питання відміни вказаної знижки вказаний лист не містить. Також, відповідне рішення Запорізької міської ради не надавалось позивачем у судовому засіданні. Суд також звертає увагу на те, що позивачем не заявлялись вимоги з приводу оскарження рішення Запорізької міської ради про відмову позивачу у скасуванні 5% знижки в порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Крім того, як вказував позивач у своєму первісному клопотанні про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, про порушення своїх прав спірними рішеннями позивач дізнався після прийняття Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 р. № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг».

Суд також вважає зазначені доводи позивача непереконливими, з огляду на таке.

Дійсно, 31 березня 2015 р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було прийнято Постанову № 1171, якою були встановлені нові тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг.

Разом із тим, зазначені тарифи встановлювались Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг і раніше шляхом прийняття відповідних Постанов від 6 червня 2014 р. № 650 та від 17 жовтня 2014 р. № 146, які були прийняті на виконання вимог абзацу четвертого пункту 2 розділу ІІ Закону України від 10 квітня 2014 року № 1198-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», статей 5, 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869, пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 81 «Про вдосконалення державної політики регулювання цін на природний газ і тарифів на теплову енергію та забезпечення посилення соціального захисту населення під час оплати житлово-комунальних послуг».

Зазначені тарифи постійно, починаючи з 1 липня 2014 року, затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на виконання повноважень, які були надані вказаному органу відповідно до змін у діючому законодавстві, а саме у Законі України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» та Законі України «Про місцеве самоврядування», запроваджених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, що набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування («Голос України» від 25.04.2014 № 81). Як зазначив представник позивача у попередньому судовому засіданні, позивач дізнався про ці зміни після їх офіційного оприлюднення у квітні 2014 р.

Таким чином, повязуючи порушення свого права із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, позивач повинен був та фактично дізнався про можливе порушення своїх прав саме з 26 квітня 2014 р. дати набрання чинності змінами до законодавства з приводу запровадження державного регулювання даних тарифів.

За таких обставин, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, зазначені позивачем у клопотаннях, не можуть бути визнані судом поважними, з огляду на що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Згідно з частиною другою статті 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 155 КАС України, особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 107, 155, 165 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву концерну «Міські теплові мережі» до Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «Ремондіс Запоріжжя», міське комунальне підприємство «Основаніє», комунальне підприємство «Водоканал» про визнання незаконним та скасування п.п. 2, 3 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 496 від 15 листопада 2013 р. «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі», визнання незаконним та скасування рішення Запорізької міської ради № 28 від 29 листопада 2013 р. «Про затвердження рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 15 листопада 2013 р. № 496 «Про застосування знижки на житлово-комунальні послуги у м. Запоріжжі» залишити без розгляду.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 7 серпня 2015 р.

Повний текст ухвали виготовлено 10 серпня 2015 р.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги у п'ятиденний строк з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Суддя А.В. Шалагінова