Справа № 815/3460/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3460/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 767,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області (далі - позивач або УПФУ в м. Іллічівськ Одеської області) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по сплаті внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 767,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та просить стягнути заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 767,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В позові позивач просив розглянути справу за відсутності представника Управління.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце, дату, та час судового засідання була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вище зазначені підстави, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно Положення «Про Пенсійний фонд України» затвердженого Указом Президента України №384/2011 від 06.04.2011 року Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Процедура реєстрації та обліку платників внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, обчислення і сплати страхових внесків та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності і господарювання та фізичними особами, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, подання страхувальниками звітності управлінням Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах визначається Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (податковий номер - НОМЕР_1) була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 19.08.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця.

З 20.08.2008 року ОСОБА_2 взята на облік в управлінні Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області за № НОМЕР_2, як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 протягом 2010 року працювала за спрощеною системою оподаткування, а саме сплачувала єдиний податок.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що фізичні особи - підприємці, які працюють за спрощеною системою оподаткування, зобов'язані сплачувати до Пенсійного фонду страхові внески у розмірі не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу, в тому числі і за членів їх сімей, які беруть участь у проваджені такими громадянами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах.

Єдиний податок або фіксований податок сплачується на рахунок відповідного бюджету в розмірі частини єдиного податку або фіксованого податку, що підлягають перерахуванню до цих бюджетів відповідно до норм Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (з наступними змінами) та Закону України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

За таких підстав фізична особа - підприємець ОСОБА_1 повинна сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у 2010 році. Відповідно до розрахунку Управління розмір нарахованих страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2010 рік становить 767,00 грн.

Всупереч цьому, відповідач - ОСОБА_1 не здійснила доплату до мінімального страхового внеску, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за 2010 рік в сумі 767,00 грн.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески до Пенсійного фонду України є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Невиконання цього обов'язку платниками страхових внесків приводить до неповного формування коштів Пенсійного фонду України, і як наслідок, до несвоєчасних виплат пенсій пенсіонерам, що є порушенням ст. 46 Конституції України.

Відповідно до п. 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 8 липня 2010 року № 2461-VI змінено підпункт 4 п. 8 XV «Прикінцевих положень» Закону № 1058-ІУ, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Суми вказаних доплат розраховуються відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1.

Судом встановлено, що з 01.07.2010 року розмір мінімального страхового внеску складав 294,82 грн., з 01.10.2010 року - 301,12 грн., з 01.12.2010 року - 306,10 грн.

Згідно з п.п. 5.3.4. Інструкції страхові внески платниками податків, які обрали особливий спосіб оподаткування, сплачується ними за себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, до 20 числа поточного місяця за попередній у фіксованому розмірі.

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду.

Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Частиною 2 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області видано вимогу про сплату боргу від 10.09.2013 року №Ф-652 на суму 767,00 грн., яка отримана боржником ОСОБА_1 16.09.2013 року.

Суд встановив, що відповідач не сплатила суму заборгованості в розмірі 767,00 грн. в зазначені у вимозі строки.

Судом встановлено, що вимога УПФУ в м. Іллічівськ Одеської області від 10.09.2013 року №Ф-652 на суму 767,00 грн. була передана на примусове виконання до відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області. Постановою державного виконавця від 06.04.2015 року (ВП № 47104022) відкрито виконавче провадження з виконання вимоги прос плату боргу № Ф-652 від 10.09.2013 року про стягнення з відповідача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 767,00 грн. (а.с. 12).

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до пп.8.2 п.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно з пп.8.8 п.8 зазначеної Інструкції у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, орган Пенсійного фонду звертається у встановленому законом порядку і подає вимогу до відповідного органу державної виконавчої служби, у якій зазначає суму боргу за даними карток особових рахунків платників на дату подання. До сум боргу, що подаються до органів державної виконавчої служби за даними карток особових рахунків платників, включаються також суми узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений термін фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Таким чином, з даного нормативно-правового акта випливає, що вимога позивача № Ф-652 від 10.09.2013 року є виконавчим документом, який належить до виконання в ДВС.

Тобто, законом позивачеві надані повноваження виносити власне рішення. А тому його звернення до суду є дублюванням його власного рішення.

Таку саму правову позицію висловив Верховний Суд України в своїй постанові від 03 жовтня 2013 року по справі № 21-359а13. В якій зазначено, що вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є виконавчим документом, який належить до виконання ДВС. Суб'єкт владних повноважень позбавлений можливості звертатися до адміністративного суду із заявами, в яких ставиться вимога про підтвердження власного рішення, яке ухвалено в межах наданих йому законом повноважень.

З урахуванням постанови Верховного Суду України від 03 жовтня 2013 року по справі № 21-359а13 суд дійшов висновку, що вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є виконавчим документом, який належить до виконання органами державної виконавчої служби, і при її наявності повторне звернення до суду про її стягнення не допускається, оскільки є рішення з цього ж питання суб'єкта владних повноважень, ухвалене в межах повноважень, наданих йому законом.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з ч.2 ст.244-2 КАС України невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

На підставі зазначених норм, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 767,00 грн. є такими, що не можуть бути задоволеними.

Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.5 ст.94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Оскільки відповідач під час розгляду справи судових витрат не поніс - суд не проводить розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись постановою Верховного Суду України від 03 жовтня 2013 року по справі № 21-359а13, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 94, 159-163, 183-2, 244-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову управління Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 767,00 грн. - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.О. Cтефанов