Справа № 2-а-140/11
Суддя: Лопатюк Н. Г.
Дата ухвалення: 2011-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-140/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2011 року Суддя Святошинського районного суду м. Києва Лопатюк Н.Г. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання неправомірними дій по відмові у перерахунку пенсії та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва та просив поновити пропущений строк для звернення до суду, визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії та додаткової пенсії у розмірах передбачених ст.50, частиною 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобовязати Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 25 лютого 2010 року, виходячи з встановленого відповідними законами розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, зобовязати Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва в подальшому здійснювати нарахування та виплату пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком виходячи з встановлено відповідними законами розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У порядку ч.3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України сторонами у справі подані до суду заяви, про проведення судового розгляду у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, що підтверджується посвідченням серії А № 159457 (а.с. 8).

Позивач має ІІІ групу інвалідності довічно, у звязку з роботами, повязаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серія КИЕ-1 № 027692 (а.с.9).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду в Святошинському районі м. Києва та отримує пільгову пенсію відповідно до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Станом до 31.12.2007 року відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007 року) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по IIІ групі інвалідності від 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007 року) додаткова пенсія становить 50 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно відповіді Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва № 1632/09/З-1586 від 27.10.10 р. (а.с.12), відповідач посилається, що при нарахуванні пенсії УПФУ в Святошинському районі м. Києва керується постановами КМУ № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року, в яких були визначені мінімальні розміри пенсій, зокрема, встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсія відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується інвалідам IІI групи у розмірі 870 грн., щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується інвалідам IІI групи у розмірі - 15 відсотків до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, а починаючи з 1 липня 2008 року - встановлено доплату окремим категоріям осіб з тим, щоб їх пенсії (без урахування надбавок, підвищень додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, сум індексацій та інших доплат встановлених законодавством) досягали таких розмірів: інвалідам IІI групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, а також ліквідаторам наслідків на ЧАЕС у 1986 році становить - 980 грн.

З 01.01.2008 року набрали чинності внесені зміни до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до якого у всіх випадках пенсії для інвалідів IІI групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильської катастрофою не можуть бути нижчими 180% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а додаткова пенсія становила інвалідам IІI групи 15 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

22.05.2008 року Конституційним Судом України було винесено рішення, яким вищезазначені зміни до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи були визнані неконституційними, оскільки відповідно до ст. 22 Конституції України при прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, ст. 73 Закону України Про Конституційний Суд України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Також в резолютивній частині рішення від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зазначено, що положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Тобто, з набранням чинності вказаного рішення з 22.05.2008 року у позивача зявилось право на перерахунок пенсії у встановленому Законом розмірі.

Проте відповідач при нарахуванні пенсії став керуватися постановами КМУ № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року, в яких були визначені мінімальні розміри пенсій, зокрема, встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсія відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується інвалідам IІI групи у розмірі 870 грн., щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується інвалідам IІI групи у розмірі - 15 відсотків до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, а починаючи з 1 липня 2008 року - встановлено доплату окремим категоріям осіб з тим, щоб їх пенсії (без урахування надбавок, підвищень додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, сум індексацій та інших доплат встановлених законодавством) досягали таких розмірів: інвалідам IІI групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, а також ліквідаторам наслідків на ЧАЕС у 1986 році становить - 980.00 грн.

Однак суд не може взяти до уваги і визначенні цими постановами Кабінету Міністрів розміри пенсії, оскільки питання розміру пенсій вирішені Законом України, а тому з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку підвищення пенсії застосуванню підлягає саме ОСОБА_2, а не постанова.

Відповідно до частини 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачу застосуванню підлягають частина 1 статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (станом на 31.12.2007 року), а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують зміст і обсяг існуючих прав позивача, що є порушенням положень ст. 22 Конституції України.

Зі змісту статей 50 та 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та встановлюються у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на не взяття до уваги положень частини 3 статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, та погоджується з доводами позивача, що наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, при нарахуванні пенсії відповідач повинен керуватися ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, де визначається розмір мінімальної пенсії за віком, яка встановлюються у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом та ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які були чинними станом на 31.12.2007 року, оскільки вихідним критерієм для обрахунку державної та додаткової пенсії виступає саме мінімальна пенсія за віком, яка визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, і встановлюються у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, виходячи з того, що іншій нормативно-правовий акт, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, відсутній.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить про те, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

У відповідності до положень ст. 46 Конституції України прийнято ОСОБА_2 України Про прожитковий мінімум. ОСОБА_2 дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Частиною 2 ст. 1 Закону України Про прожитковий мінімум встановлено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею 2 вказаного закону визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується зокрема на ч. 3 ст. 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Враховуючи викладене, в контексті положень Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007 року) та ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, суд вважає за необхідне застосування для визначення розміру щомісячної пенсії розмір прожиткового мінімуму, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної пенсії, що, на думку суду, не суперечить вимогам ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, мінімальний розмір пенсії за віком залежить від розміру прожиткового мінімуму, який встановлюється Законом України Про Державний бюджет, тому при розрахунку державної (основної) та додаткової пенсій, передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має застосовуватись розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про державний бюджет на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007 року), є протиправними, оскільки не відповідають вищевказаним вимогам закону, а тому позовні вимоги позивача ґрунтуються на правових нормах і підлягають задоволенню.

Разом з тим, нормою ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 100 Кодексу пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 18.11.2010 року.

За таких обставин позивачем, щодо вимог про зобовязання перерахунку пенсії до 18.05.2010 року пропущений строк звернення до адміністративного суду, визначеного КАС України, на чому наполягав у письмових запереченнях відповідач, і поважність причин його пропуску позивачем не була суду доведена.

Не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва призначити в подальшому здійснювати нарахування та виплату пенсії, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії 3 групи інвалідності відповідно до вимог ст.ст. 50, 54, 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки чинним законодавством України не передбачено захист прав, свобод та інтересів на майбутнє.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково з врахуванням строку звернення до суду з позовом за захистом прав, свобод та інтересів за період з 18.05.2010 року за вирахуванням здійснених відповідачем за цей період виплат пенсії.

Керуючись ст. 46 Конституції України, ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст.ст. 7-12, 69-71, 94, 99, 122 ч.3, 128, 158- 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2 Федерації, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсії як інваліду 3-ої групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, за період з 18.05.2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва (юридична адреса: 03148, м. Київ, вул. Корольова, 5-а) провести перерахунок пенсії, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2 Федерації, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, як інваліду 3-ої групи, щодо якої встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою з розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, за виключенням раніше здійснених виплат по вказаним пенсіям за період з 18.05.2010 року.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

С У Д Д Я: