Справа № 804/1266/15
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2015 р. Справа № 804/1266/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Ломідзе Д.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГОС-СПОРТ-М» до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
16.01.2015 року ТОВ «ЛОГОС-СПОРТ-М» (далі позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.08.2014 р. № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого відповідачем прийняті оскаржувані рішення, не відповідають дійсним обставинам господарських взаємовідносин позивача з ВКП ТОВ «ДРОНГО» і ТОВ «ТЕРРА СЕРВІС». Так, проведені між ТОВ «ЛОГОС-СПОРТ-М» та ВКП ТОВ «ДРОНГО» і ТОВ «ТЕРРА СЕРВІС» господарські операції є наслідком укладених між сторонами договорів поставки, які належним чином були відображені в бухгалтерському та податковому обліках товариства, а тому - є легальними та легітимними. Також позивачем зазначено, що перевіряючими особами податкового органу повністю підтверджено рух придбаних позивачем у ВКП ТОВ «ДРОНГО» і ТОВ «ТЕРРА СЕРВІС» активів, майна та зобов'язань, підтверджено відображення їх руху на рахунках бухгалтерського обліку, достовірно встановлено форму та обсяг проведених із продавцями (постачальниками) розрахунків. Наведене, на думку позивача, повністю спростовує висновки відповідача щодо безтоварності відображених в обліку ТОВ «ЛОГОС-СПОРТ-М» господарських операцій. У звязку із наведеним, податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі акту перевірки, є необґрунтованим, прийнятими без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, що має наслідком неправомірність дій позивача та є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень.
Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, підтримав позовні вимоги та просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м.Дніпропетровські ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проти задоволення позову заперечував, подав до суду письмові заперечення, які залучені до матеріалів справи та з яких свідчить, що операції з поставки по ланцюгу ТОВ «ТЕРРА СЕРВІС», ВКП ТОВ «ДРОНГО» - ТОВ «ЛОГОС-СПОРТ-М» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків. В ході перевірки було встановлено відсутність обєктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств постачальників, у звязку із чим кониролюючим органом правомірно зроблено висновок про завищення податкового кредиту на суму 1709365,00 грн., що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.
В судове засідання 02.03.2015 р. представник відповідача не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав.
Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
З огляду на приписи ст.41, ст.122, ч.6 ст.128 КАС України суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, які повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОГОС-СПОРТ-М» на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
За висновками вказаного акта перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме занижено податок на додану вартість всього на суму 1709365,00 грн. у т.ч. за грудень 2013 року 816133,6 грн., за січень 2014 року 121251,4 грн., за лютий 2014 року 116314 грн., за березень 2014 року 655666,64 грн.
Наведені висновки зроблені відповідачем з посиланням на Акт ДПІ у м. Суми від 22.05.2014 р. №81/2204/14023358/177 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Виробничо комерційного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОНГО» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.12.2013 р. по 31.03.2014 р.» та Акт ДПІ у м.Суми від 23.06.2014 р. №113/2204/37430064/222 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТЕРРА-СЕРВІС» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.03.2014 р. по 30.04.2014 р.», оскільки в ході перевірки не встановлено факту поставок товарів по ланцюгу ТОВ «ТЕРРА СЕРВІС», ВКП ТОВ «ДРОНГО» - ТОВ «ЛОГОС-СПОРТ-М». Враховуючи положення вказаних актів перевірки відносно ТОВ «ТЕРРА СЕРВІС» і ВКП ТОВ «ДРОНГО», відповідачем зазначено про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин позивача з вказаними контрагентами та їх нікчемність.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Як встановлено в ході розгляду справи, спірні суми податкового кредиту у розмірі 1709365,00 грн. за перевіряємий період були сформовані позивачем за взаємовідносинами з ВКП ТОВ «ДРОНГО» та ТОВ «ТЕРРА-СЕРВІС».
Однак, мотивуючи висновок про неможливість здійснення господарських операцій між сторонами та не встановлення факту поставки товарів по ланцюгу ВКП ТОВ «ДРОНГО», ТОВ «ТЕРРА-СЕРВІС» - ТОВ ЛОГОС-СПОРТ-М», податковий орган посилається на акти ДПІ у м. Суми №81/2204/14023358/177 від 22.05.2014 р. та №113/2204/37430064/222 від 23.06.2014 р. про неможливість проведення зустрічних звірок ВКП ТОВ «ДРОНГО» та ТОВ «ТЕРРА-СЕРВІС».
Розв'язуючи спір, суд зазначає, що порядок формування платником податків як витрат, так і податкового кредиту за спірний період існування вказаних господарських взаємовідносин визначений приписами Податкового кодексу України.
Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.
За змістом приписів п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
За приписами п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу). Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
На підстави наведених законодавчих положень суд доходить до висновку, що при складанні податкової звітності, в тому числі з ПДВ, з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання товарів повинні бути в наявності первинні документи, що підтверджують здійснення платником податку відповідних господарських операцій, тобто наявність об'єкту оподаткування, в тому числі отримання позивачем таких товарів з метою використання їх у господарській діяльності позивача, а також належним чином оформлені податкові накладні.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV (далі - Закон № 996) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі ст. 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Приписами ст.9 Закону № 996 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
На підставі викладеного суд зазначає, що факт реальності виконання господарських зобов'язань та отримання позивачем товару від ВКП ТОВ «ДРОНГО» та ТОВ «ТЕРРА-СЕРВІС» підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, судовим оглядом яких не встановлено їх невідповідності приписам Закону №996. Більш того, за даними Акту перевірки позивача перевіряючими особами відповідача встановлено в ході перевірки, що у позивача був в наявності відповідний товар, який оплачений позивачем та в подальшому реалізований ним, висновки відповідача про порушення позивачем п.198.1 ст.198, п.198.2 ст. 198, п.198.3. п.198.6 ст. 198 ПК України, не відповідають дійсним обставинам та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Суд не бере до уваги висновки Актів ДПІ у м. Суми від 22.05.2014 р. №81/2204/14023358/177 та від 23.06.2014 р. №113/2204/37430064/222 про неможливість проведення зустрічних звірок ВКП ТОВ «ДРОНГО» та ТОВ «ТЕРРА-СЕРВІС» з огляду на таке.
Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.
Як вбачається з матеріалів справи, в порушення вимог Податкового кодексу України ДПІ у м. Суми було складено акти, а не довідки, як це передбачено вимогами податкового законодавства.
Зустрічна звірка є заходом - аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, відповідно до п. 73.5 ст. 73 ПК України та, відповідно її віднесенням законодавцем до глави 7 Податкового кодексу України «Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності органів державної податкової служби».
Крім того, можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента позивача не можуть бути достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій. Така думка суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в листі від 02.06.11 року № 742/11/13-11.
Суд зважує, що платник податку на додану вартість не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію. Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Відповідачем не наведено доводів та доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентом певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності.
Суд, з огляду на положення ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, не бере до уваги посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача.
Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Зазначаючи про відсутність факту реального здійснення господарської діяльності позивача з контрагентами - ВКП ТОВ «ДРОНГО» та ТОВ «ТЕРРА-СЕРВІС», податковим органом не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішень суду про визнання правочину між позивачем та його контрагентами - ВКП ТОВ «ДРОНГО» та ТОВ «ТЕРРА-СЕРВІС» недійсними ДПІ до суду не надано, в акті перевірки про наявність такого рішення не зазначено, судом на виконання вимог ст.11 КАС України існування такого рішення не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд, згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГОС-СПОРТ-М» до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1