Справа № 804/9338/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2015 р. Справа № 804/9338/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинитипевні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, в якій просила визнати неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 31.12.2014р. включно відповідно до ст.144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції з 26.10.2014р.) та за період з 29.03.2015р. відповідно до ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), а також зобов'язати відповідача зробити позивачу перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 31.12.2014р. включно відповідно до ст.144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції з 26.10.2014р.) та за період з 29.03.2015р. відповідно до ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо).
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що у зв'язку із набранням чинності 26.10.2014р. Законом України «Про прокуратуру» в частині внесення змін до статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно яких було встановлено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, а посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюється з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців, у ОСОБА_1, яка працює на посаді помічника судді, виникло право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом. Тим паче, що Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності з 29.03.2015р., затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статтею 147 якого встановлено такі ж саме розмірі посадових окладів працівників апарату суду. Відсутність законодавчого механізму реалізації права працівника апарату суду на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом України «Про прокуратуру», через невнесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» не може бути підставою для невиплат належної за законом заробітної плати, у зв'язку із тим, що закони України мають вищу юридичну силу аніж постанови Кабінету Міністрів України. А також у зв'язку із тим, що кожен має право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з'явився, але надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.
Відповідач пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що законодавчі зміни до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», на які посилається ОСОБА_1, дійсно мали місце разом з тим, п.13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» було передбачено, що Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, а також забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. Однак, станом на теперішній час змін з цього питання до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» не внесено. При внесенні змін до відповідних нормативно-правових актів України бухгалтерією Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області буде невідкладно зроблено всі необхідні нарахування та виплати. На даний час вини відповідача у цьому немає і жодних прав позивача він не порушував, тому позовні вимоги є безпідставними.
Відповідач також був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте у судове засідання його представник не з'явився, однак, у запереченнях на позовну заяву висловив клопотання про розгляд справи за його відсутності у зв'язку із неможливістю забезпечити явку представника через надмірне навантаження.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача також була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи належним чином, проте, її представник у судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заперечення на позовну заяву та заяву про відкладення розгляду справи не надав.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.4, ч.6 ст.128 КАС України, а також на строки розгляду адміністративних справ, встановлені ст.122 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, оскільки не вбачає потреби заслуховувати свідків та експертів.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в Заводському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на посаді помічника судді з 20.03.2012р. та по теперішній час (а.с.8, 9).
Позивачка має 11 ранг державного службовця, а її посада належить до 5 категорії посад державних службовців.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел. Статтею п'ятою цього Закону України визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів.
Згідно статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 13 Закону України «Про оплату праці» визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Положеннями статті 51 Бюджетного Кодексу України встановлено, що відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України. Розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.
Таким чином, Кабінет Міністрів України при визначенні розміру заробітної плати працівників бюджетних установ, у тому числі працівників апарату суду, повинен виходити з обсягів витрат на оплату праці, затверджених Державним бюджетом України на відповідний рік.
Частиною 6 статті 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, встановлених для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу», умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.
Схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (додаток 47 до Постанови).
Разом з тим, Законом України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» шляхом її доповнення абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців». Зазначена норма набрала чинності 26.10.2014р. і на теперішній час її дія не зупинена та не скасована.
При цьому, згідно з частиною другою пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, має внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Проте, схеми посадових окладів працівників апаратів судів Кабінетом Міністрів України до цього часу не переглянуті.
При цьому Верховною Радою України 12.02.2015р. прийнято Закон України №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції.
Абзацом другим частини першої статті 147 цього Закону також передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» набрав чинності 28.03.2015 року.
Водночас, станом на теперішній час Кабінетом Міністрів України відповідні зміни, в тому числі і до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268, не внесені.
Згідно статей 142, 143 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Тому, ТУ ДСА України в Дніпропетровській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.
Відповідач є розпорядником (одержувачем) коштів Державного бюджету України, який здійснює управління бюджетними асигнуваннями та реалізує будь-які бюджетні зобов'язання та платежі за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет. Тому відповідач не наділений повноваженнями самостійно без відповідного правового регулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.
З метою уникнення законодавчої колізії пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» було виключено посилання на конкретні статті діючого Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також установлено, що норми і положення частини першої статті 144 вищезазначеного Закону застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.
Отже, у відповідача відсутні правові підстави нараховувати та виплачувати посадові оклади, у розмірах інших, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».
Також, суд зазначає, що на виконання положень статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ДСА України листом від 10.11.2014р. №11-5173/14 зверталася до Міністерства соціальної політики України з пропозицією про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» щодо встановлення нових посадових окладів працівникам апаратів судів, враховуючи, зокрема, необхідність приведення положень названої постанови до норм законодавства з часу набуття чинності Законом України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру».
Крім того, листом ДСА України від 05.03.2015р. було повідомлено, що Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд». Відповідно до цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення на соціальний захист працівників судової системи визначаються згідно зі статтею 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» При цьому, згідно з підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень даного Закону Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання цим Законом чинності має привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом.
Також ДСА України зверталася до Міністерства фінансів України з приводу збільшення бюджетних асигнувань, необхідних для реалізації згаданих положень при доопрацюванні проекту Державного бюджету України на 2015 рік.
Натомість, Міністерство соціальної політики України надало відповідь, згідно з якою упорядкування умов оплати праці працівників апаратів судів, зокрема підвищення посадових окладів, доцільно розглядати на єдиних засадах при упорядкуванні умов оплати праці державних службовців з урахуванням фінансових можливостей бюджету.
Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.
У рішенні від 26.12.2011 р. №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. А тому зміна механізму нарахування соціальних виплат повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.
Враховуючи вищевикладене, до внесення Кабінетом Міністрів України відповідних змін, відповідачем правомірно застосовуються розміри посадових окладів, передбачені додатками 45- 47 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова