Справа № 804/4463/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2015 р. Справа № 804/4463/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Кузнєцові С.М.
представника позивача ОСОБА_1
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
На підставі наказу Лівобережної ОДПІ від 11.02.2015 р. №108, головним державним ревізором-інспектором сектору аудиту фінансових установ та валютного контролю управління податкового аудиту Лівобережгної ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_2 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Продторгресурс» (п.н. 33771045) під час здійснення взаємовідносин з ПП «Орім» (п.н. 39355541) за період вересень-жовтень 2014 року, за результатами якої складено акт від 17.02.2015 р. № 218/2203/33771045 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Продторгресурс» (п.н. 33771045) під час здійснення взаємовідносин з ПП «Орім» (п.н. 39355541) за період вересень-жовтень 2014 року».
В акті перевірки від 17.02.2015 р. № 218/2203/33771045 відповідачем зроблено висновок про нереальність здійснення господарських відносин ТОВ «Продторгресурс», а саме встановлено відсутність обєктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ «Продторгресурс» операцій по ланцюгу з постачальником ПП «Орім» (п.н. 39355541) за період вересень-жовтень 2014 року на суму ПДВ 67 220 грн.; порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. за №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 61 328 грн. у жовтні 2014 р. ТОВ «Продторгресурс» у звязку з порушеннями, встановленими актом перевірки не має права на віднесення до складу податкового кредиту в наступних податкових періодах сум ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Орім» за жовтень 2014 р. в розмірі 5 892 грн.
Позивач висновки вищевказаного акту перевірки вважає неправомірними та незаконними, а тому відповідно і податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 р. по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Продторгресурс» є юридичною особою, що підтверджується відомостями які міститься в матеріалах справи.
На підставі наказу про здійснення документальної документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Продторгресурс» (п.н. 33771045) від 11.02.2015 р. №108, ОСОБА_3 головним державним ревізором-інспектором сектору аудиту фінансових установ та валютного контролю управління податкового аудиту Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Продторгресурс» (п.н. 33771045) під час здійснення взаємовідносин з ПП «Орім» (п.н. 39355541) за період вересень-жовтень 2014 р., за результатами якої складено акт від 17.02.2015 р. № 218/2203/33771045 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Продторгресурс» (п.н. 33771045) під час здійснення взаємовідносин з ПП «Орім» (п.н. 39355541) за період вересень-жовтень 2014 року», в якому контролюючим органом зроблено висновок про нереальність здійснення господарських відносин ТОВ «Продторгресурс», а саме встановлено відсутність обєктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ «Продторгресурс» операцій по ланцюгу з постачальником ПП «Орім» (п.н. 39355541) за період вересень-жовтень 2014 року на суму ПДВ 67 220 грн.; порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. за №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 61 328 грн. у жовтні 2014 р. ТОВ «Продторгресурс» у звязку з порушеннями, встановленими актом перевірки не має права на віднесення до складу податкового кредиту в наступних податкових періодах сум ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Орім» за жовтень 2014 р. в розмірі 5 892 грн.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали наступні обставини.
04.02.2015 р. ТОВ «Продторгресурс» було направлено на адресу Лівобережної ОДПІ лист за №04/02-01 в якому зазначено наступне.
ТОВ «Продторгресурс» є виробником снекової (чіпси картопляні, пелета) та кондитерської (цукерки) продукції з метою реалізації оптовим покупцям, при цьому зазначено, шо ПП «Орім» (39355541) для ТОВ «Продторгресурс» виконує послуги з проведення маркетингових досліджень, визначення обсягів продажу, динаміки продажу шнекової продукції тощо, та надано завірені належним чинном копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, що підтверджують операції отримання послуг від ПП «Орім», перелік яких зазначений в даному листі.
11.02.2015 р. контролюючим органом на підставі Наказу від 11.02.2015 р. №108 було сформоване повідомлення за №21, в якому зазначено, про проведення з 11.02.2015 р. за адресою м.Дніпропетровськ, пр. ім. Газети Правда, 95-а (каб.7 (аудит)) документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Продторгресурс» (податковий номер 33771045) з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПП «Орім» (податковий номер 39355541) за період вересень, жовтень 2014 р., їх реальності та повноти відображення в обліку.
17.02.2015 р. ТОВ «Продторгресурс» було направлено на адресу Лівобережної ОДПІ лист за №17/02-02 в якому зазначено, що ТОВ «Продторгресурс» є виробником шнекової (чіпси картопляні, пелета) та кондитерської (цукерки) продукції з метою подальшої реалізації оптовим покупцям. ПП «Орім» виконує для ТОВ «Продторгресурс» послуги з проведення маркетингових досліджень, визначення обсягів продажу, динаміки продажу шнекової продукції тощо.
В зазначеному вище листі від 17.02.2015 р. позивачем також зазначено, що фактично ТОВ «Продторгресурс» розташоване згідно своєї юридичної адреси: м.Дніпропетровськ, вул.Океанська, 10. Основні фонди підприємства розташовані за юридичною адресою. 05.02.2015 р. підприємством було направлено на адресу контролюючого органу, листом від 06.01.2015 р. №304/04-64-15-01-010, завірені копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, які підтверджують операції отримання послуг від ПП «Орім» за період вересень-жовтень 2014 р.
Щодо договору на надання маркетингових послуг від 01.09.2014 року №122 судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
Відповідно до тексту п.1 наведеного договору від 01.09.2014 р. №122 ПП «Орім» (Виконавець) зобовязувалось надати ТОВ «Продторгресурс» (Замовнику) послуги, а замовник зобовязувався прийняти належним чином надані виконавцем послуги і сплатити їх на умовах і в порядку, зазначених у даному договорі.
При цьому перелік і види послуг, які виконавець зобовязувався надати замовнику, повинні були зазначатися в Додатку №1 (таблиця №1) до даного договору, який є його невідємною частиною з застереженням, що замовник замовляє, а виконавець зобовязується надати послуги з переліка послуг, визначених в Додатку №1 (таблиця №1) в обємі, протягом строку та на умовах, зазначених у Додатках до даного договору, які є його невідємною частиною.
В підтвердження виконання умов зазначеного вище договору №122 від 01 вересня 2014 р. позивачем були надані копії наступних документів у якості первинних документів, а саме: додаток від 10.09.2014 р. до договору на надання послуг №122 від 1 вересеня 2014 р.; додаток від 01.10.2014 р. до договору на надання послуг №122 від 1 вересеня 2014 р.; додаток від 01.11.2014 р. до договору на надання послуг №122 від 1 вересеня 2014 р.; додаток від 01.12.2014 р. до договору на надання послуг №122 від 1 вересеня 2014 р.; банківські виписки від 22.10.2014 р. та від 04.11.2014 р.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 20.09.2014 р. №001061; розрахунок №2468 від 01.10.2014 р.; визначення обсягів продажу продукції ТОВ «Продторгресурс» в торгових точках мережі ТОВ «АТБ-маркет» в грошовому еквівалентів, які приймали участь у дослідженні за звітний період вересень 2014 р. до договору №122 від 01.09.2014 р.; визначення відносної динаміки продажу продукції в торгівельній мережі ТОВ «АТБ-маркет» за вересень 2014 р.; визначення залишків продукції в торгівельних точках мережі ТОВ «АТБ-маркет», які приймали участь у дослідженні за звітних період вересень 2014 р.; звіт щодо проведення маркетингового дослідження вересень 2014 р.; звіт щодо проведеного опитування покупців чіпсів у м.Дніпропетровську вересень 2014 року; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2014 р. №002277; визначення обсягів продажу продукції позивача ТМ «Бульбарики» в торгових точках мережі ТОВ «АТБ-маркет» в грошовому еквіваленті, які приймали участь у дослідженні за звітний період жовтень 2014 р.; визначення відносної динаміки продажу продукції в торгівельній мережі ТОВ «АТБ-маркет» за жовтень 2014 р.»; визначення залишків продукції ТМ «Бульбарики» в торгівельних точках мережі ТОВ «АТБ-маркет», які приймали участь у дослідженні за звітний період жовтень 2014 р.; звіт щодо проведення маркетингового дослідження жовтень 2014 р.; копія податкової накладної №61 від 30.09.2014 р.; витяг №31153826 з Єдиного реєстру податкових накладних; реєстр виданих та ориманих податкових накладних за жовтень 2014 р.; квитанція №2 від 18.11.2014 р.
Крім того, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем будь-якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.70 КАС України не було доведено причинно-наслідкового звязку між можливим наданням послуг з боку ПП «Орім» на користь ТОВ «Продторгресурс» відповідно до договору від 01.09.2014 р. №122, прийняттям будь-яких рішень учасниками ТОВ «Продторгресурс» та укладанням наведених вище договорів поставки олії; напівфабрикатів для снеків-пеллет; картопляних хлопїв, ароматизаторів та сумішей смакоароматичних.
Не витримує жодної критики та не має будь-якого письмового підтвердження твердження позивача і щодо того, що саме на «підставі» послуг, наданих ПП «Орім» позивачем прийнято рішення щодо доцільності продовження договірних відносин на поставку позивачем продукції до мережі супермаркетів «АТБ» (ТОВ «АТБ»), «СІЛЬПО» (ТОВ «СІЛЬПО») (ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД») та «ВАРРУС» (ТОВ «ОМЕГА»), а також, що зазначені послуги, начебто надані ПП «ОРІМ» мають наслідком визначення між позивачем та ТОВ «АТБ-маркет» найбільш доцільного графіку поставки продукції на 2015 р. та визначенню позивачем щодо необхідності в рекламних заходах та їх напрямках, оскільки, крім посилань на наведення вище договори, які є лише деклараціями про певні наміри сторін, позивачем не було надано до суду, будь-яких доказів на посвідчення факту вчинення будь-яких дій за наведеними договорами, як то: підтверджень поставок, здійснення розрахунків, змін у русі активів позивача внаслідок укладання зазначених договорів, тощо.
Окрім того, позивачем у якості доказу реальності здійснення господарської операції з ПП «ОРІМ» копія листа від 12.05.2015 р. за вих.№12/05, виходячи з тексту якого, заступник директора ПП «ОРІМ» запевняє, що ПП «ОРІМ» працює виключно у межах законодавства України і є фаховим підприємством у галузі маркетингових досліджень, що підтверджується наявністю серед клієнтів багатьох відомих компаній … та зазначеним листом підтверджує господарські відносини з ТОВ «Продторгресурс» та не здійснює господарських операцій, що мають ознаки фіктивності з огляду на наявність висококваліфікованих фахівців, які володіють необхідними знаннями та навиками у газулі маркетингу, соціології, психології «свідчить лище про наявність у заступника директора ПП «Орім» неабиякого почуття гумору з огляду на відсутність підтвердження будь-якими належними та допустимими доказами, будь-яких фактів наведених у тексті даного листа, що виключає сприйняття зазначеного листа у якості належного доказу реального характеру правочину, укладеного між позивачем та ПП «ОРІМ».
Також судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що при перевірці було використано бази даних Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська: «Єдиний реєстр податкових накладних»; АІС «Податковий блок» підсистеми: «Обробка ПЗ та платежів», «Реєстрація ПП», «Аналітична система»; податкова декларація з податку на додану вартість за вересень та жовтень 2014 р., первинні документи, акти виконаних робіт та інше.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. ст.10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пункт 37.3 статті 37 Податкового кодексу України визначає, що підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.
Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.
Відповідно до п.п.54.3.1 п.п. 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства. Процедура адміністративного оскарження рішень органів державної податкової служби є дворівневою.
Контролюючими органами вищого рівня є Державна податкова адміністрація України - для державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які у свою чергу є контролюючими органами вищого рівня для державних податкових інспекцій (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним контролюючим органом.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленного наказом, та за умов надіслання платнику податку рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У відповідності до ст. 86 Податкового кодексу України результати проведених перевірок оформлюються актом та шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень у разі виявлення податковим органом заниження чи завищення податкових зобовязань платника податків.
Згідно з абзацами 3.4 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п.п. 14.1.157 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до п. 198.1.ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).
Згідно з п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтвердженні податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цого Кодексу) чи не підтвердженні митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статі 201 цього Кодексу).
Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України Платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:
а) порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової накладної;
в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;
д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування податку;
ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;
и) вид цивільно-правового договору;
і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленному адміністративному позові та запереченнях до нього, так і в поясненнях, наданих в судовому засіданні, суд виходить з наступного.
Суд критично ставиться до позиції позивача, викладеної в адміністративному позові та стосовно наданих як усних, так і письмових пояснень від 13.05.2015 р. в розумінні ст.70 КАС України, щодо начебто підтвердження господарських відносин з ПП «Орім», оскільки список наданих документів до письмових пояснень від 13.05.2015 р., який начебто підтверджує наслідки надання ПП «Орім» маркетингових послуг позивачем неконкретизовано яке саме відношення укладені договори між ТОВ «Продторгресурс» та ТОВ «АТБ-маркет» мають відношення до виконання умов договору від 01.09.2014 р. №122 укладеного між ТОВ «Продторгресурс» та ПП «Орім».
При цьому суд зазначає, що наданий позивачем лист від 12.05.2015 р. №12/05 про наявність штату працівників на ПП «Орім» не може судом прийматись як належний та допустимий доказ в розумінні ст.70 КАС України, оскільки з його змісту вбається лише розмите надання ПП «Орім» інформації щодо наявної кількості висококваліфікованих фахівців, які мають матеріальну, технічну та інформаційну бази, які необхідні для досягнення результатів господарської діяльності підприємства. Будь-яких інших данних стосовно працівників, які начебто надавали маркетингові послуги, у відповідності до укладеного між ТОВ «Продторгресурс» та ПП «Орім» договору від 01.09.2014 р. №122 про надання маркетингових послуг позивачем до суду надано небуло.
Суд також зазначає, що ні матеріали перевірки, ні матеріали справи не містять жодних відомостей щодо виконання зазначених в договорі, укладеного між позивачем та ПП «Орім» маркетингових послуг будь-якими третіми особами. Позивачем як під час перевірки, так і під час судового розгляду справи не було надано будь-яких підтверджуючих доказів щодо наявності у ПП «Орім» підтвердження спеціальної податкової правосуб`єктності, наявності у зазначеного контрагенту фізичних та технологічних можливостей щодо здійснення господарської діяльності в межах укладеного договору.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно ст. 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить зясовувати, зокрема, такі обставини як рух активів у процесі здійснення господарської операції.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, не зважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з ПДВ.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
При цьому, будь-якими належними доказами в розумінні ст.70 КАС України позивачем не було доведено відповідних змін у русі активів внаслідок укладання договорів, озвучених в судовому засіданні та виконання рішень застовників ТОВ «Продторгресурс» відповідно до наданого позивачем протоколу №25 від 10.11.2014 р., копія якого міститься в матеріалах справи.
Суд також зазначає, що позивачем в наданих звітах про виконання робіт та актах здачі-прийняття робіт, копія яких міститься в матеріалах справи відсутня інформація про те які саме роботи/послуги було виконано, ким саме та не вказано місця надання даних послуг.
Щодо наданого позивачем звіту про проведені опитування покупців товарів (чіпси) у місті Дніпропетровську за вересень 2014 р. суд зазначає, що з його змісту неможливо встановити, де саме проводились опитування покупців, тобто відсутня інформація щодо конкретної адреси магазинів.
Як вбачається з наданих до суду документів, перелік яких зазначений вище по тексту, на підтвердження реальності вчинення господарської операції за вказаним вище договором від 01.09.2014 р. №122 про надання маркетингових послуг укладеного між ТОВ «Продторгресурс» та ПП «Орім» - зазначені документи за відсутності підтвердження належними та достовірними доказами самого виконання робіт за вказаним договором, мають характер лише формально складених, а не достовірних документів, що виключає наявність правових підстав для включення відповідних сум до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та не можуть вважатися належними доказами реального здійснення господарської операції.
Крім того, в контексті аналізу наданих позивачем в судове засідання документів щодо підтвердження умов виконання укладеного між позивачем та ПП «Орім» договору від 01.09.2014 р. №122 про надання маркетингових послуг суд зазначає наступне.
Як вбачається з додатку №1 до договору №122 від 01.09.2014 р. про надання послуг то, перелік послуг, який визначений безпосередньо даним додатком виконаний не в повному обсязі, оскільки матеріали справи не містять у відповідній по кількості заплановиваних послуг звітів про виконання ПП «Орім» робіт.
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.79 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.
Стаття 8 КАС України зазначає, що принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є: верховенство права; законність; рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; гласність і відкритість адміністративного процесу; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; обов'язковість судових рішень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Також відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Відповідно до платіжного доручення від 20.03.2015 р. №4620 за подання адміністративного позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України. Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 1 533,14 грн., а сплатив лише 182,70 грн., тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення решти судового збору з позивача в сумі 1 350,44 грн. (1 533,14 грн. 182,70 грн.).
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Продторгресурс» решту судового збору в сумі 1 350,44 грн. (одна тисяча триста пятдесят грн., 44 коп.) до Державного бюджету України.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 22 травня 2015 року.

Суддя ОСОБА_4