Справа № 826/6782/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 серпня 2015 року № 826/6782/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2
до треті особи:Голови Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_3, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація
прозобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 в своїх та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Голови Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про зобов'язання відповідача прийняти рішення і відповідно до розпорядження № 813 Київської міської державної адміністрації від 28.05.1999 узаконити житлові правовідносини позивачки шляхом відселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1, в якій позивачка проживає разом із дитиною - ОСОБА_2 вже багато років без ордеру на право на житло, що не передбачено житловим законодавством України.

Представник позивачки підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві, та зазначив, що Голова Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, незважаючи на судове рішення, ухиляється від правового і фактичного вирішення проблеми позивачки, та не видає їй та її дитині ордер на займане ними жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1, що є порушенням її конституційних прав і свобод.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином.

Представник Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні надала суду письмові заперечення та просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що відсутні правові підстави для видачі ордеру на вищезазначену квартиру, оскільки з ОСОБА_1 в квартирі проживає та зареєстрована ОСОБА_3, яка не пов'язана з нею родинними відносинами. Позивачці та ОСОБА_3 видавались ордери на право зайняття одного ліжко-місця в гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_1. При цьому, оскільки Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація не має власного житлового фонду та не веде житлового господарства, оскільки вона розпоряджається лише тією житловою площею, яка виділяється виконавчим органом Київської міської ради (КМД), правові підстави для поліпшення житлових умов родини ОСОБА_1 відсутні.

ОСОБА_3 та Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації своєї правової позиції щодо поданої адміністративної заяви не надали.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Керуючись ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2015 позивачка звернулася до Голови Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо узаконення житлових правовідносин на підставі розпорядження № 813 Київської міської державної адміністрації від 28.05.1999, шляхом відселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, після чого видати ОСОБА_1 та її доньці - ОСОБА_2 ордер на квартиру АДРЕСА_1, в якій проживають багато років без ордеру на право на житло.

Листом від 30.03.2015 № 100-100/ОП/Х-599-966 за підписом Першого заступника голови Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_4 позивачку повідомлено про відмову у задоволенні даного звернення, у зв'язку з відсутністю можливості відселити ОСОБА_5, та правових підстав видати ордер ОСОБА_1 на займане нею жиле приміщення.

Вирішуючи спір, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до положень ст. 52 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно з ст. 127 ЖК України передбачається видача спеціального ордера громадянинові на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрації підприємства, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на розпорядження Київської міської державної адміністрації від 28.05.1999 №813 «Про гуртожитки в жилих будинках м. Києва», відповідно до якого районним у м. Києві державним адміністраціям було надано право за місцем знаходження жилих будинків, або квартир в жилих будинках, які використовувались під гуртожитки видати сім'ям та одиноким громадянам, які постійно проживають, прописані та перебувають на квартирному oблiкy ордери на зaймaнi жилі приміщення.

Вказаним розпорядженням КМДА змінила статус дев'ятиповерхового будинку в АДРЕСА_1 як гуртожитку, передавши його у комунальну власність, і визнано таким, що втратило чинність рішення №103 від 17.01.1977 «Про тимчасове використання жилої площі в будинку для малосімейних по АДРЕСА_1 під гуртожиток дослідно-технічної швейної фабрики імені Горького (фабрика «Желань»)». Таким чином, саме з дня винесення вказаного розпорядження даний житловий будинок втратив статус гуртожитку.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 09.12.1999 року у відповідності з рішенням правління фабрики «Желань», погодженим з профспілковим комітетом від 11.02.1998, позивачці був виданий ордер на житлову площу у гуртожитку №1 на право заняття одного ліжко-місця в гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_1

При цьому, разом з позивачкою в квартирі проживає і зареєстрована стороння їй особа - ОСОБА_3, заселена в цю квартиру як в гуртожиток, приблизно в той же час, що і позивачка, що підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.

Згідно з житловим законодавством України, не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 54 цього Кодексу (абз.3 ст.50 ЖКУ), але такий факт має місце і встановлений судами.

Частиною першою статті 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому преюдиційне значення мають не правові висновки суду, а обставини (факти), встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили.

Так, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, вимога про узаконення житлових прав позивачки - «зобов'язати голову Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації прийняти рішення та видати ордер сім'ї позивача на квартиру АДРЕСА_1» вже було предметом розгляду адміністративної справи № 826/15419/14. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.11.2014, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015, в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

При цьому колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду підтримала позицію суду першої інстанції, що проблема набуття позивачкою права на житло на загальних підставах, а не на спеціальних чи будь-яких інших, лежить у полі його доведення в порядку цивільного судочинства та можливого розселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Також зазначено, що колегія суддів не може торкатись питання правомірності видачі позивачці існуючого ордеру, а також питань його дійсності, з огляду на те, що на одну і ту ж квартиру у будь-якому разі не може видаватись більш, ніж одного ордеру.

Колегія суддів дійсно звернула увагу на те, що Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, надаючи відповідь позивачці від 24.09.2014 (що була предметом дослідження у справі №826/15419/14) ухиляється від правового і фактичного вирішення проблеми, яку повинна була вирішити ще при взятті будинку АДРЕСА_1 у комунальну власність згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 813 від 28.05.1999, яке у відношенні позивачки виконане так і не було. Однак такий висновок був зроблений судом при наданні оцінки відмови Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.04.2014 №100-100/011/1279-1911.

Посилання позивачки на вказану обставину як на підставу для задоволення даного позову є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у відповіді Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, наданій позивачці 30.03.2015, згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державної адміністрації) від 11.09.2014 №1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в м. Києві» вказано на недопущення районними в м. Києві державними адміністраціями надання житлових приміщень (що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади міста Києва), без їх надходження в установленому порядку від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація не має власного житлового фонду та не веде житлове будівництво; правових підстав для відселення ОСОБА_3 та видачі ордеру позивачці на вищевказане жиле приміщення у Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації також немає.

У судовому засіданні представником третьої особи - Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації зазначено, що дійсно ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку. Відповідно до ст.43 Житлового кодексу УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація не має власного житлового фонду, не веде житлове будівництво і розпоряджається лише тією жилою площею, яка виділяється виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією).

За таких обставин, суд, проаналізувавши надані сторонами пояснення та письмові докази, дійшов висновку щодо правомірності наданої відмови, а отже відсутності підстав для зобов'язання відповідача прийняти рішення, узаконити житлові правовідносини ОСОБА_1 і відселити ОСОБА_3

Також посилання представника позивача на те, що ордер №1, який був отриманий позивачкою 09.12.1999 є недійсним, оскільки був виданий ОСОБА_1 фабрикою «Желань» після розпорядження Київської міської державної адміністрації від 28.05.1999 №813 «Про гуртожитки в жилих будинках м. Києва» і тому остання не вправі була вже розпоряджатись спірним будинком і вказувати його як гуртожиток, суд також не приймає до уваги, оскільки дійсність ордеру, а також правомірність його видачі встановлюються судами загальної юрисдикції при вирішенні справ в порядку цивільного судочинства.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур