Справа № 500/2312/15-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 500/2312/15-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Адамов А.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Градовського Ю.М.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області про визнання протиправними дії, а також про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області (надалі - УПФУ, відповідач) щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за вислугою років на пільгових умовах; визнати протиправним та скасувати рішення № 62 від 25 липня 2014 року даного суб'єкта владних повноважень щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років на пільгових умовах згідно списку 2 розд. ХХХ п. 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року та відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», атакож на підставі списку за вислугу років, передбаченого ст. 55 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року.

Окрім того, позивач просив зобов'язати відповідача призначити пенсію за вислугу років на пільгових умовах, здійснити її нарахування та виплату з дня звернення за пенсією, а саме з 04 червня 2014 року.

Позов обґрунтовувався тим, що відповідачем безпідставно не враховано до його пільгового трудового стажу період відгулів, які компенсувалися роботодавцем за раніше відпрацьований час, а також протиправно не зараховано до пільгового трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років період проходження військової строкової служби.

На думку позивача, у зв'язку з роз'їзним характером роботи, відгули надавалися за відпрацьований час, тобто, 83 робочих днів він виконував організацію перевезень та забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті, дотримання температурного режиму при перевезенні вантажів рефрижераторним рухомим складом, забезпечував робочий стан обладнання та механізмів рефрижераторного поїзду.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії УПФУ щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років, скасував рішення УПФУ № 62 від 25 липня 2014 року щодо відмови у призначенні за вислугу років та зобов'язав призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення, тобто з 04 червня 2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі УПФУ ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з тим, що судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з чим, апелянт просить постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання суду апеляційної інстанції представник апелянта не з'явився, просить слухати справу за його відсутністю.

Представник позивача вважав рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, на наступних підставах.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до записів у трудовій книжці (а.с.10-18) позивач має наступний стаж:

- із 19 серпня 1977 року по 07 грудня 1977 року - механік рефрижераторного поїзду на період проходження виробничої практики;

- 07 грудня 1977 року - звільнений у зв'язку з закінченням строку проходження виробничої практики з виплатою грошової компенсації за відгули по 01 березня 1978 року (довідка №90 від 08 липня 2013 року а.с.37);

- із 20 липня 1978 року по 30 жовтня 1978 року - механік рефрижераторного поїзду після закінчення технікуму, звільнений у зв'язку з призовом до військової служби з виплатою компенсації за відгули по 08 грудня 1978 року (довідка №90 від 08 липня 2013 року а.с.37);

- із 11 листопада 1978 року по 11 листопада 1980 року - проходження військової служби;

- із 15 січня 1981 року - механік рефрижераторного поїзду;

- із 12 квітня 1982 року - начальник рефрижераторного поїзду;

- із 10 серпня 1983 року звільнений за власним бажанням;

- із 03 листопада 1983 року - механік рефрижераторного поїзду;

- із 05 листопада 1983 року начальник рефрижераторного поїзду;

- із 13 липня 1995 року звільнений у зв'язку з переводом на ст. Ізмаїл Одеської залізничної дороги.

04 червня 2014 року позивач звернувся з заявою до УПФУ про призначення йому пільгової пенсії за Списком № 2, у зв'язку з досягненням 55-ти річного віку та наявністю необхідного стажу (а.с.35).

Рішенням відповідача № 62 від 25 липня 2014 року відмовлено в призначенні позивачу пенсії за вислугу років (а.с.22).

Мотивуючи таку відмову УПФУ послалося на те, що позивач має 12 років 4 місяця 7 днів пільгового стажу, що не відповідає п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також зазначено про право позивача набуття пенсії за віком після 18 травня 2019 року (у 60 років).

Відомості про дату отримання позивачем вказаного рішення, в матеріалах справи відсутні.

Проте, із матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом щодо досудового врегулюванням спору і його документи, які стосувалися призначення пенсії, були направлені до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (а.с.23).

06 березня 2015 року позивач звернувся з заявою до УПФУ про надання копії рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про результати перевірки щодо призначення йому пенсії за вислугу років.

Листом відповідача № 28/П-01 від 18 березня 2015 року позивачу повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області за результатами перевірки документів позивача, рішення УПФУ було залишено в силі (а.с.24).

24 березня 2015 року позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області в якій просив переглянути його пенсійну справу та скасувати рішення № 62 від 25 липня 2014 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років (а.с.25).

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом за № 4273/04 від 14 квітня 2015 року повідомило позивачу, що за наданими документами стаж за спеціальністю становить 12 років 04 місяці 07 днів, що на призначення даного виду пенсії права не дає.

Як встановив суд першої інстанції відповідачем не зарахований в пенсію за вислугу років період відгулів, за які проводилися виплати компенсації по 01 березня 1978 року (за період з 19 серпня 1977 року по 07 грудня 1977 року) та по 08 грудня 1978 року (за період з 20 липня 1978 року по 30 жовтня 1978 року). Періоди, які вказані в дужках були враховані відповідачем, оскільки фактично були відпрацьовані.

Крім цього, відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача період проходження військової служби (з 11 листопада 1978 року по 11 листопада 1980 року).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не враховано до пільгового стажу період проходження військової служби, так як позивач перед призовом до армії так і після неї працював механіком рефрижераторного потягу, посада, яка передбачена Списком № 2.

Щодо не врахування позивачу до пільгового стажу періоди, за які проводилися виплати компенсації за відгули, суд виходив з того, що чинним законодавством не передбачено можливість включення до пільгового стажу для призначення пенсії фактично невідпрацьованих періодів, по які здійснювалась компенсація за відгули.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. 159 КАС України, у зв'язку з наступним.

Апелянтом не заперечується факт роботи позивача на посаді, яка надає право останньому на призначення пільгової пенсії. Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно зарахував до пільгового стажу період проходження військової служби та те, що позивач пропустив строк звернення до суду про скасування спірного рішення, а суд не звернув на це увагу.

Що стосується першого доводу апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. «в» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з'єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу роботи на державній службі (ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу»).

Згідно статті 8 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Тобто, даним Законом прямо передбачено право громадян на зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, період проходження військової служби, за умови, якщо особа на момент призову на строкову військову службу працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Як було вже встановлено вище, ОСОБА_2 на момент призову на строкову військову службу так і після неї працював механіком рефрижераторного поїзду, а тому доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

Стосовно доводів апеляції щодо пропуску строку звернення з позовом про скасування рішення УПФУ № 62 від 25 липня 2014 року, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вирішував питання щодо поновлення строку звернення до суду, за результатами вирішення якого, поновив строк звернення до суду та обґрунтовано вказав на те, що позивач намагався вирішити спір в досудовому порядку, про що свідчать чисельні письмові звернення до органів Пенсійного фонду України, а тому строк позивачем не пропущений.

Також, колегія суддів бажає зазначити, що доказів, коли саме позивач отримав спірне рішення, відповідачем до матеріалів справи не надано, а тому неможливо достеменно встановити, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області - залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області про визнання протиправними дії, визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський