Справа № 219/8359/2013-а
Суддя: Погрібна Н. М.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/8359/2013-а
2-а/219/401/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2013 року

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Погрібної Н.М.,

при секретарі Тулаїнової О.С.,

за участі позивача ОСОБА_1С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації Донецької області про визнання дій протиправними, зобов*язання здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2013 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації Донецької області щодо не нарахування та невиплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з червня 2011 року по 03.03.2013року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з червня 2011 року по 03.03.2013року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації ради Донецької області здійснити їй доплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з червня 2011 року по 03.03.2013року, допустити негайне виконання постанови суду у справі. Позов обґрунтований приписами ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Позивач посилаючись на вказаний закон вважає, що відповідач протягом спірного періоду часу неправомірно виплачував їй допомогу по догляду на дитину в неналежному розмірі, чим порушив її права на гарантовану державою матеріальну підтримку материнства та належний соціальний захист. Також позивач просить визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог з червня 2011 року по 03.03.2013 року, оскільки її донька ОСОБА_2 часто хворіє, з моменту народження перебуває на диспансерному обліку і потребує постійного догляду матері, що підтверджується документально.

Відповідач надав суду заперечення проти позову (вих. № 3-03/1648 від 22.10.2013 року), в яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі та зазначив, що як одержувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивач перебуває на обліку в УПСЗН Артемівської райдержадміністрації ради та допомога при народженні доньки позивача - ОСОБА_2 та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3х років була призначена відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751. Також відповідач вказує, що позивач отримує допомогу у розмірі 130 грн. щомісячно відповідно до її заяви з 15.09.2011 року по 12.07.2014 року, тобто у розмірі передбаченому діючим законодавством. Позивачу було роз'яснено, що відповідно до законодавства вона може звернутися до управління в подальшому для оформлення допомоги по догляду за дитиною в підвищеному розмірі, про що є відповідний запис у заяві від 05.12.2011 року, яка вона заповнювала, але вона не зверталась та не надавала документи, визначені ч.3 п.22 Постанови № 1751. З посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 та вважаючи, що управління не фінансується, не є розпорядником коштів і не має можливості призначати допомогу по догляду за дитиною до 3 х років у розмірі прожиткового мінімуму, просить відмовити в позові.

Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача , суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

ОСОБА_1 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_2, 05.05.2011р.н. про що свідчить Свідоцтво про народження видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецькій області 11.11.2011 року.

ОСОБА_1 перебуває на обліку як особа застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, про що свідчить Свідоцтво. Після народження доньки ОСОБА_2, 05.05.2011р.н.,позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення з заявою про призначення усіх видів допомоги, що не заперечується відповідачем. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3х років була призначена у розмірі 130 грн. щомісячно відповідно до її заяви.

Відповідач у запереченнях по позов посилається на те, що допомогу призначено відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751, та вважає, що джерелом заявленої позивачем вимоги є кошти Державного бюджету України, а відтак при вирішенні питання щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно слід керуватися приписами Бюджетного кодексу України.

Частиною 1 ст. 15 Закону України від 21.11.1992 р. «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (зі змінами в редакції Закону від 22.03.2001 р.) визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

До 01 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VІ) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України від 21.11.1992 р. № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII), дія якого поширювалася на осіб, незастрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ (зі змінами та доповненнями до нього), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-XII та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-XII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40 - 44.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними певні положення Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40 - 44 Закону № 2240-III. Пунктом 2розділу III Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дати проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-XII.

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування із змінами, внесеними згідно із Законом N 5458-VI від 16.10.2012 року, визначає, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, догляду за малолітньою дитиною, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із народженням дитини, смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Зокрема, статтями 42, 43 зазначеного закону в редакції до дати набрання чинності Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду N 10-рп/2008 від 22.05.2008 року), які відновили свою дію та є чинними з дати прийняття та проголошення Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованим особам у формі матеріального забезпечення у період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у період цієї відпустки. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі, зазначеній у частині першій статті 42 цього Закону, яка фактично здійснює догляд за дитиною, щомісяця з дня надання відпустки для догляду за дитиною по день її закінчення, але не більш як по день досягнення дитиною трирічного віку включно (стаття 44). Статтею 43 Закону України від 18.01.2001 р. № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі Закон № 2240-ІІІ), було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Саме на виконання цього закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 року № 835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі по тексту - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-III призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, жодної постанови на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI не приймалося. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися. В подальшому, ані Законом України «Про Державний бюджет на 2012 рік», ані Законом України «Про Державний бюджет на 2013 рік», ані іншими законами не встановлювався інший розмір допомоги, ніж в Законах № 2811-ХІІ та№ 2240-ІІІ.

З вищенаведеного вбачається, що спір між сторонами виник щодо виплати допомоги з червня 2011року особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон № 2240-III), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2012 року в справі №21-410а12. Відповідно до ст.244-2 КАС України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Згідно частини першої статті 4 Закон № 2240-III право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що своїми діями відповідач, призначивши допомогу по догляду за дитиною до 3х років, у розмірі 130 грн. щомісячно, що менше ніж встановлений ст..43 Закону № 2240, порушив права позивача на гарантовану державою матеріальну підтримку материнства та належний соціальний захист, який гарантується державним соціальним забезпеченням, що має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, а тому його дії слід визнати протиправними. Посилання відповідача, що позивачем невірно обґрунтовані позовні вимоги приписами Закону № 2240 є хибними за наведених вище положень чинного законодавства України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з червня 2011 по 03.03.2013року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення здійснити нарахування ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з червня 2011року по 03.03.2013року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно.

Стосовно прохання позивача визнати поважною причину пропуску строку звернення до адміністративного суду з червня 2011року по 03.03.2013року, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, оскільки з наданих позивачем документів вбачається її дитина ОСОБА_2,2011р.н.

часто хворіла, з моменту народження перебуває на диспансерному обліку і потребувала постійного догляду матері, у зв*язку з чим ОСОБА_1 була позбавлена звернутись з адміністративним позовом своєчасно.

Суд вважає за необхідне застосувати приписи статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України та вийти за межі позовних вимог в частині заявленого позову зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення здійснити їй доплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період червня 2011 року по 03.03.2013року, постановивши замість «зобов'язати виплатити» - «стягнути» та викласти: «Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації Донецької області на користь ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_ недоотриману щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з червня 2011року по 03.03.2013 року» з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, який набув чинності з 1 січня 2013 року, зі змінами та доповненнями до нього, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» від 19.09.2013 року № 583-VII виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Держава Україна несе обов'язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01.06.2011року становить 832,00грн, з 01.10.2011року становить 853,00грн., з 01.12.2011року становить 870.00грн., з 01.01.2012 року становить 893,00грн., з 01.04.2012року становить 911,00 грн., з 01.07.2012року становить 917,00грн., з 01.10.2012 року становить 930,00грн., з 01.12.2012року становить 961,00грн.,1 січня 2013 року становить 972 гривні. Відтак, позивачем правильно розраховано суму стягнення за період з 01.06.2011р. по 03.03.2013 року. З врахуванням сплаченої відповідачем позивачу за цей період суми.

За нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду виключно про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган. Таким чином, за нормами вказаного Закону у разі формулювання в резолютивній частині рішення «виплатити» замість «стягнути» може ускладнити виконання судового рішення. Виконання постанови суду можливе лише, якщо зобов'язання виконати певні дії: нарахувати доплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2011р. по 03.03.2013 року. . мають на меті її стягнення, оскільки сама сума не є спірною між сторонами, що і буде гарантуванням дотримання і захисту права ОСОБА_1 від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України - суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, беручи до уваги все вищевикладене, всебічно і повно проаналізувавши норми законодавства, діючі на час виникнення спірних правовідносин, а також з'ясувавши всі фактичні обставини, що були предметом розгляду у даній справі, об'єктивно оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази, які мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, в їх сукупності, - суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльністі Управління праці та соціального захисту населення щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2011року по 03.03.2013року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення здійснити нарахування ОСОБА_1допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2011року по 03.03.2013року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення на користь ОСОБА_1 недоотриману щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з за період з 01.06.2011року по 03.03.2013року ,що по своїй суті, є практичним способом та ефективним механізмом захисту прав позивача, який відповідатиме принципу верховенства права.

Згідно статті 256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду у справі в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Згідно Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 09.01.2013 року «Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень» встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача - Управління праці та соціального захисту населення в десятиденний строк з дня набрання постановою законної сили надати до суду звіт про виконання судового рішення в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2011 року по 03.03.2013року.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 94,161-162, 163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати поважною причину пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період з 01.06.20111 року по 03.03.2013року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації Донецької області про визнання дій протиправними, зобов*язання здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації Донецької області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2011року по 03.03.2013року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації Донецької області здійснити нарахування ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2011року по 03.03.2013року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації Донецької області (м. Артемівськ, вул. Артема, 69) на користь ОСОБА_1,07.08.1984р.н. ОСОБА_3 НОМЕР_1 недоотриману щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2011року по 03.03.2013року.

На підставі ст. 163, ч.1 ст. 267 КАС України зобов'язати відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації Донецької області в десятиденний строк з дня набрання постановою законної сили надати до суду звіт про виконання судового рішення в частині нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.06.2011року по 03.03.2013року.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи

Головуючий суддя Н. М.Погрібна