Справа № 815/3846/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3846/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання - Гацанюк К.В.;

представника позивача -Моісеєва Д.А.;

представника відповідача - Жаворонкова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 23.06.2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

04.06.2015 року співробітники Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС провели позапланову виїзну перевірку Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо правомірності формування податкового кредиту та зобов'язань з податку на додану вартість за жовтень, грудень 2014 року по взаємовідносинах з ПП «Зумелектро».

За результатами цієї перевірки 04.06.2015 року відповідач склав акт № 5/28-08-38/01125672/2, яким встановлене порушення позивачем п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 194 260,35 грн., у тому числі:

- за жовтень 2014 року на суму ПДВ 131496,84 грн.;

- за грудень 2014 року на суму ПДВ 62763,51 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення - рішення:

- від 23.06.2015 року № від 23.06.2015 року, яким позивачеві, за п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання зх. ПДВ в сумі 197245,26 грн., в тому числі за основним платежем - 131496,84 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 65748,42 грн.;

- від 23.06.2015 року № , за п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, яким позивачеві зменшену суму від'ємного значення ПДВ в розмірі 62763,51 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями - рішеннями Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС та вважає їх протиправними, винесеними з порушенням норм чинного законодавства та такими, що належать до скасування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (а.с.4-10).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову (а.с.104-105).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ДП «Іллічівський морський торговельний порт» зареєстроване виконкомом Іллічівської міської ради народних депутатів Одеської області 30.12.1993 року № 275024(а.с.13).

Позивач на момент проведення перевірки перебував на обліку Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС(а.с.13).

На підставі наказу від 28.05.2015 року № 25 співробітники обліку Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС провели позапланову виїзну перевірку Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо правомірності формування податкового кредиту та зобов'язань з податку на додану вартість за жовтень, грудень 2014 року по взаємовідносинах з ПП «Зумелектро» (а.с.112).

За результатами цієї перевірки 04.06.2015 року відповідач склав акт № 5/28-08-38/01125672/2, яким встановлене порушення позивачем п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 194 260,35 грн., у тому числі:

- за жовтень 2014 року на суму ПДВ 131496,84 грн.;

- за грудень 2014 року на суму ПДВ 62763,51 грн. (а.с.12-34)

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що у позивача відсутні належним чином складені та оформлені первинні документи, що свідчить про наявність ознак фіктивності та відсутності фактів реального здійснення господарських операцій. Крім того, відповідач мотивує своє рішення інформацією отриманою від ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів в Миколаївській області щодо ПП «Зумелектро» (а.с.106-111).

Позивач не погодився з актом перевірки та подав на нього заперечення 17.06.2015 року.

Однак, відповідач залишив зазначене заперечення без розгляду (а.с.124).

За наслідками перевірки позивача, податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 23.06.2015 року № від 23.06.2015 року, яким позивачеві, за п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання зх. ПДВ в сумі 197245,26 грн., в тому числі за основним платежем - 131496,84 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 65748,42 грн. (а.с.41);

- від 23.06.2015 року № , за п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, яким позивачеві зменшену суму від'ємного значення ПДВ в розмірі 62763,51 грн (а.с.42).

Суд вважає, що вказані висновки про наявність зазначених порушень податкового законодавства позивачем є необґрунтованими.

Так, позивач (покупець) та ПП «Зумелектро» (постачальник) уклали договір поставки змінно-запасних частин до перевантажувальної техніки № 183-0 від 18.04.2014 року (а.с.43-46). Згідно з п.1.1 даного договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити його.

Згідно з п.4.4 даного договору заявка покупця на поставку конкретної партії Товару складається письмово у двох екземплярах, один з яких надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або засобами факсимільного зв'язку, або надається власноруч постачальнику, а інший залишається у покупця.

Відповідно до п.4.5 зазначеного договору постачальник надає покупцю: рахунок фактуру, товарно-транспортну накладну, податкову накладну, видаткову накладну, документи, що підтверджують якість товару.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивач надав первинні документи передбачені умовами договору, що свідчить про реальність здійснення господарської операції (а.с.47-89).

Виходячи із аналізу зазначеної норми суд не погоджується із доводами відповідача, що надані позивачем до перевірки документи не підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України Об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

- постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

- постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

- ввезення товарів на митну територію України;

- вивезення товарів за межі митної території України;

- постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до ст..187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно п.200.1. Податкового кодексу України Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Також згідно з п.200.4. Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Податкового кодексу України) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Так, в процесі судового розгляду суд встановив, що податковий орган в супереч вимогам податкового законодавства не надав оцінки фактам, що понесені позивачем витрати обумовлені виробничою необхідністю та направлені на організацію виробничого процесу.

Таким чином, в даному конкретному випадку податковий орган обмежився посиланням на акти перевірок інших податкових інспекцій без самостійного дослідження господарських операцій позивача та дійшов до хибного висновку щодо наявності порушень.

Так, суд встановив, що позивач до перевірки надавав копії документів щодо взаємовідносин з ПП «Зумелектро»:

- договору № 183-0 від 18.04.2014 року;

- Специфікації;

- оборотно-сальдової відомості;

- податкових накладних;

- видаткових накладних;

- прибуткових ордерів;

- товарно-транспортних накладних, рахунків, платіжних доручень.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача надав копії тендерної документації стосовно укладання між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ПП «Зумелектро» договору поставки змінно-запасних частин до перевантажувальної техніки № 183-О від 18.04.2014 року.

Також були надані і залучені в матеріали справи копія річної заявки на поставку товару, паспорти-сертифікати та акти на готову продукцію (а.с.133-182). На всі ці документи є посилання в договорі поставки.

Також не знайшов свого підтвердження довід відповідача про відсутність факту здійснення розвантаження на складах позивача.

Так, в матеріалах справи знаходяться технічні паспорти та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, які підтверджують пояснення представника позивача, що поставки відбувалися на складах ДП «Іллічівський морський торговельний порт» № 1 та № 27, розташованими у м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 4 та вул. Транспортна, 59 (на території, яка є режимною. У зв'язку з цим оформлення перепусток на автотранспорт ПП «Зумелектро» не відбувалося (а.с.183-205).

Крім того, варто додати, що відповідно до довідки ЄДРПОУ одним з основних видів діяльності відповідача є ремонт і технічне обслуговування човнів.

Таким, чином, укладення ним договору поставки відповідної продукції повністю узгоджується з його діяльністю та є логічним.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені первинними документами. За таких обставин, суд робить висновок, що позивач належним чином довів реальність здійснених ним господарських операцій та підтвердив їх розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

Під час судового розгляду представник відповідача не надав доказів, які б вказували про безпосереднє відношення позивача до зловживань у системі відшкодування ПДВ.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України: «Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідно місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа».

Відповідно до пп.3 п.9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання.

Водночас п.19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 встановлено, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету та/або заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, орган Державної казначейської служби України зобов'язаний стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - відповідача.

В даному випадку стягнення судових витрат необхідно провести шляхом їх безспірного списання із рахунка Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати податкові повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС від 23.06.2015 року № та № .

3. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ДП «Іллічівський морський торговельний порт»() суму сплаченого судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім),20 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 10 серпня 2015 року.

Суддя О.Я. Бойко

.