Справа № 805/1886/15-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 р. Справа №805/1886/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

час прийняття постанови: 15 год.00 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченка О.В.,

при секретарі судового засідання Усові Д.В.,

з участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Наумова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 22 квітня 2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 679 541,28 грн., з яких: за основним платежем у розмірі 543 633,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 135 908,28 грн., -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - відповідач, Добропільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області) про скасування податкового повідомлення-рішення від 22 квітня 2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 679 541,28 грн., з яких: за основним платежем у розмірі 543 633,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 135 908,28 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 05 травня 2015 року ним отримане податкове-повідомлення рішення від 22 квітня 2015 року № на суму 679 541,28 грн., яке прийнято відповідачем на підставі акту перевірки №133/17-2/НОМЕР_2 від 01 квітня 2015 року про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_2) з питання повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Г.Н.Т. Нова Група» (податковий номер 32424590), ПП «Хімінвест» (податковий номер 32424590) за липень 2014 року, ПП «НП Хіміч» (податковий номер 38075025) за серпень-вересень 2014 року, ТОВ «Успіх ЮА» (податковий номер 38689971) за вересень-листопад 2014 року.

З висновків наведеного акту перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання ФОП ОСОБА_5 з податку на додану вартість на наведену вище суму.

Зокрема, в акті №133/17-2/НОМЕР_2 від 01 квітня 2015 року вказано, як підставу прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення, що перевіркою не встановлено факту реального здійснення господарських операцій ОСОБА_3 з придбання продукції у липні-листопаді 2014 року у ТОВ «Г.Н.Т. Нова Група» (податковий номер 32424590), ПП «Хімінвест» (податковий номер 32424590) за липень 2014 року, ПП «НП Хіміч» за серпень-вересень 2014 року, ТОВ «Успіх ЮА» за вересень-листопад 2014 року, та подальшого використання у господарській діяльності такої продукції.

При цьому, як зазначив позивач, відповідач у висновках акту перевірки посилається на те, що ним не надано до перевірки товарно-транспортні накладні на постачання продукції, отже, не має можливості дослідити час прибуття вантажу, час вибуття вантажу, можливого простою та ставлять під сумнів факт перевезення товару. Фактично ОСОБА_3 здійснено безпідставне оформлення нереальних (безтоварних) господарських операцій з одержання (придбання) продукції. Позивач не погоджується з наведеними вище висновками з огляду на наступне.

Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджене Наказом Міністерством транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників. Тобто ці Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом стосуються взаємовідносин між перевізниками та вантажовідправників і вантажоодержувачів.

З урахуванням чого позивач вказує, що ні він, ні його контрагенти не є перевізниками та не передавали вантаж для перевезення перевізнику, оскільки згідно умов договорів, укладених ФОП ОСОБА_3 з контрагентами, останні передбачають умови - доставка продавця, тому позивач вважає, що наведені вище Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні не регулюють взаємовідносини між ФОП ОСОБА_3 та його контрагентами.

Крім цього, позивач зауважив, що посилання відповідача, як на законодавче обґрунтування своїх висновків про безтоварність господарських операцій, на постанову Кабінету Міністрів України від 5 січня 1995 р. N 7 «Про Програму заходів щодо забезпечення збереження вантажів, захисту їх від розкрадань і безпеки пасажирів на транспорті» є незрозумілим для позивача, оскільки йому невідомо, що він та його контрагенти повинні виконувати у цій постанові Кабінету Міністрів України.

Первинні документи, які фіксують господарські відносин між позивачем та його контрагентами складені відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні».

Висновок відповідача про те, що сертифікація в України здійснюється в обов'язковому порядку, згідно «Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні». У випадку, якщо продукція, яка вказана у даному переліку, не має діючого сертифікату відповідності, то ввезення, розповсюдження та її реалізація заборонена на всій території України. Цей висновок відповідача спростовується тим, що відсутність сертифікатів відповідності не підтверджує нікчемність угоди. Сертифікати не є первинними документами

На підставі викладеного, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даною позовною заявою про скасування податкового повідомлення-рішення від 22 квітня 2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 679 541,28 грн., з яких: за основним платежем у розмірі 543 633,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 135 908,28 грн. (том 1 арк. справи 4-11).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року відкрите провадження у даній справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (том 1 арк. справи 1).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні змісту адміністративного позову. Просила задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав письмові заперечення (арк. справи 157-160), в яких зазначив, що як свідчать матеріали справи, фахівцями Добропільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питання повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп»» (податковий номер 38703613), ПП «Хімінвест» (податковий номер 32424590) за липень 2014 року, ПП «НП Хіміч» (податковий номер 38075025) за серпень-вересень 2014 року, ТОВ «Успіх ЮА» (податковий номер 38689971) за вересень-листопад 2014 року.

В акті перевірки зазначено, що перевіркою не встановлено факту реального здійснення господарських операцій самозайнятою особою ОСОБА_3 з придбання продукції в липні-листопаді 2014 року у ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп», ПП «Хімінвест» за липень 2014 року, ПП «НП Хіміч» за серпень-вересень 2014 року, ТОВ «Успіх ЮА» за вересень-листопад 2014 року та подальшого її використання у господарській діяльності, а саме: порушення пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого безпідставно завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість за липень-листопад 2014 року на 543 633 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість за липень-листопад 2014 року у сумі 543 633 грн.

Перевіркою встановлено, що у періоді, який перевірявся, ФОП ОСОБА_3 укладено наступні договори: договір поставки від 06 травня 2014 року №69/14 з ТОВ «Г.Н.Т. НОВА ГРУП» (Продавець); договір поставки від 11 вересня 2014 року № 63 ТОВ «УспіхЮА» (Продавець); договір поставки від 01 серпня 2014 року № 96 ПП «НП Хіміч» (Продавець); додаткова угода від 01 червня 2014 року № 1 до договору поставки від 01 квітня 2014 року № 50/04-14 ПП «НП Хімінвест». Станом на дату складання акту кредиторська заборгованість становить по вищезазначених поставкам - 0 грн. Таким чином, розрахунки між контрагентами проведено в повному обсязі, заборгованості не має.

Відповідач вказав, що ФОП ОСОБА_3 для перевірки не надано товарно- транспортних накладних на постачання продукції, придбаної у його контрагенів, отже фактично позивачем здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних (безтоварних) господарських операцій з одержання (придбання) продукції.

Сертифікація в Україні здійснюється в обов'язковому порядку, згідно «Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні». У випадку, якщо продукція, що вказана у даному переліку не має діючого сертифікату відповідності, то згідно діючого законодавства, ввезення, розповсюдження та її реалізація заборонена по всій території України.

На виконання наведеного Сертифікатів відповідності та технічних паспортів, які б підтверджували постачання продукції ланцюгом постачання контрагентів-постачальників до перевірки не надано, отже аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Враховуючи вищезазначене, не можливо зробити висновок, що ФОП ОСОБА_3 у липні-листопаді 2014 року отримував визначену у видаткових накладних продукцію від його контрагентів, а саме: ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп»», ПП «Хімінвест» у липні 2014 року, ПП «НП Хіміч» у серпні-вересні 2014 року, ТОВ «Успіх ЮА» у вересні-листопаді 2014 року, отже товари від вказаних підприємств у липні-листопаді 2014 року фактично не поставлені, тому ФОП ОСОБА_3 сума ПДВ не повинна бути віднесена до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду. Якщо товари фактично не поставлені, то вони не можуть бути використані у господарських операціях.

Таким чином, на порушення пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 завищено податковий кредит на 543 633,00 грн. у періоді липень-листопад 2014 року, у т.ч.:липень - 80 189,00 грн., серпень - 100 394,00 грн., вересень - 147 070,00 грн., жовтень - 142 980,00 грн., листопад - 73 000,00 грн.

При цьому, за період з 01 липня 2014 року по 30 листопада 2014 року ФОП ОСОБА_3 задекларовано податкових зобов'язань по податку на додану вартість у сумі - 1 291 559 грн., у т.ч. липень - 274 528 грн., серпень - 323 149 грн., вересень - 204 590 грн., жовтень - 258 734 грн., листопад - 230 558 грн.

За наведений вище період ФОП ОСОБА_3 задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 1 262 386 грн., у т.ч. липень - 267 863 грн., серпень-317 533 грн., вересень - 198 983 грн., жовтень - 253 206 грн., листопад - 224 801 грн.

Таким чином, перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01 липня 2014 року по 30 листопада 2014 року встановлено його завищення всього на суму 543 633 грн. в результаті порушень, викладених в пункті 3.1 акту перевірки.

З урахуванням викладеного, відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 22 квітня 2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 679 541,28 грн., з яких: за основним платежем у розмірі 543 633,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 135 908,28 грн., на підставі чого відповідач просив суд відмовити у задоволені адміністративного позову у повному обсязі.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 85050, АДРЕСА_1), що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого наявна в матеріалах адміністративної справи (том 1 арк. справи 14-16), позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 29 серпня 2006 року за № 2 000281, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (том 1 арк. справи 17-18), узятий та перебуває на обліку у Добропільській ОДПІ ГУ Міндходів у Донецькій області з 29 серпня 2006 року, а також є платником податну на додану вартість з 01 лютого 2014 року, що підтверджується витягом з реєстру платників податку на додану вартість (том 1 арк. справи 19).

Відповідач - Добропільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України у даних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Керуючись підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки

платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами адміністративної справи, у період з 19 березня 2015 року по 25 березня 2015 року фахівцями Добропільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області, а саме: Стрельченко Наталією Іванівною - головним державним ревізором-інспектором відділу доходів і зборів з фізичних осіб, інспектором податкової та митної справи I рангу, Чорною Лідією Віталіївною, головним державним інспектором відділу доходів і зборів з фізичних осіб, радник податкової та митної справи II рангу на підставі наказу від 18 березня 2015 року № 87 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка самозайнятої особи - ОСОБА_3 (податковий номер: НОМЕР_2) за період з 01 липня 2014 року по 30 листопада 2014 року з питання повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп», (податковий номер 38703613), ПП «Хімінвест» (податковий номер 32424590) за липень 2014 року, ПП «НП Хіміч» (податковий номер 38075025) за серпень-вересень 2014 року, ТОВ «УспіхЮА» (податковий номер 38689971) за вересень-листопад 2014 року.

За наслідками наведеної вище документальної позапланової невиїзної перевірки відповідачем складено акт перевірки від 01 квітня 2015 року № 133/17-2/НОМЕР_2 (том 1 арк. справи 25-42), з висновками про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті безпідставно завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість за липень-листопад 2014 року у сумі 543 633 грн.

На підставі вказаного акту перевірки, 22 квітня 2015 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким за порушення пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 679 541,28 грн., у тому числі за основним платежем - 543 633,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 135 908,28 грн. (том 1 арк. справи 12).

З урахуванням викладеного, не погодившись із прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням від 22 квітня 2015 року № позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з даною позовною заявою про його скасування.

Прийняте відповідачем рішення є правовим актом індивідуальної дії, правомірність винесення якого здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обов'язок суду вирішувати спори на підставі Конституції України закріплений положеннями принципу законності викладеного у пункті 1 частини першої статті 9 КАС України.

Спірною обставиною у даній справі є обґрунтованість висновків відповідача в акті перевірки, на підставі яких прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 05 лютого 2015 року № . Стосовно наведеного суд виходить з наступного.

В акті перевірки, на підставі якого прийняте податкове повідомлення-рішення, вказується про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем за період з 01 липня 2014 року по 30 листопада 2014 року суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на 543 633,00 грн., внаслідок включення до податкового кредиту звітного періоду податку за наслідком відображення вчинення господарських операцій з придбання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів від його контрагентів, а саме: з ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп», (податковий номер 38703613), ПП «Хімінвест» (податковий номер 32424590), ПП «НП Хіміч» (податковий номер 38075025), ТОВ «Успіх ЮА» (податковий номер 38689971), факт здійснення яких не був підтверджений в ході перевірки.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що перевіркою не встановлено факту реального здійснення господарських операцій самозайнятою особою ОСОБА_3 з придбання продукції в липні-листопаді 2014 року у ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп», ПП «Хімінвест» за липень 2014 року, ПП «НП Хіміч» за серпень-вересень 2014 року, ТОВ «Успіх ЮА» за вересень-листопад 2014 року та подальшого її використання у господарській діяльності, в результаті чого безпідставно завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість за липень-листопад 2014 року на 543 633 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість за липень-листопад 2014 року у сумі 543 633 грн.

Наведені вище висновки відповідача ґрунтуються на тому, що ФОП ОСОБА_3 для перевірки не надано товарно-транспортних накладних, які підтверджують постачання наведеними вище контрагентами продукції, з урахуванням чого не можливо дослідити час прибуття вантажу, час вибуття вантажу, можливого простою та на думку відповідача ставлять під сумнів факт перевезення товару, з урахуванням чого фактично ФОП ОСОБА_3 здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних (безтоварних) господарських операцій з одержання (придбання) продукції у згаданих контрагентів.

Окрім викладеного, сертифікатів відповідності та технічних паспортів, які б підтверджували постачання продукції ланцюгом постачання контрагентів-постачальників до перевірки також не надано.

Отже, на думку відповідача аналіз вищенаведеного свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Таким чином, відповідача зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_3 у липні-листопаді 2014 року не отримував визначену в видаткових накладних продукцію від підприємств - контрагенів, а саме у ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп»», ПП «Хімінвест» у липні 2014 року, ПП «НП Хіміч» у серпні-вересні 2014 року, ТОВ «УспіхЮА» у вересні-листопаді 2014 року, оскільки рух зазначених господарських операцій не підтверджений позивачем наведеними вище документами, тому сума ПДВ у розмірі 543 633,00 грн. не повинна бути віднесена до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду.

Стосовно викладеного суд зазначає, що платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету з 01 січня 2011 року визначені розділом V Податкового кодексу України.

Так, згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до положень підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За приписами пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до положень пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, законодавством визначено дві підстави для виникнення права на податковий кредит, а саме: фактична сплата коштів постачальнику в оплату придбаних товарів, в тому числі і податку на додану вартість та факт отримання податкової накладної, що засвідчує придбання платником податку товарів, в якій зазначено суми податку на додану вартість.

Водночас, при вирішенні питання про правомірність відображення позивачем в податковому обліку наслідків здійснення певних господарських операцій суд виходить з наступного.

Пунктом 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно статті 9 цього ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Згідно частини 5 пункту 9 цього Закону господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

За приписами пункту 2.1 Положення «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

З огляду на викладене аналіз господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 6 розділу III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23 вересня 2014 року № 966, з урахуванням змін та доповнень, платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в податковій звітності. Дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника. Аналогічні вимоги передбачались пунктом 8 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 41 від 25 січня 2011 року.

Як вже зазначалося раніше, правила формування податкового кредиту з податку на додану вартість передбачають виконання певних вимог. Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Отже, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами.

В акті перевірки зазначено, що позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ у загальному розмірі 543 633,00 грн. за період з липня по листопад 2014 року за придбання у контрагентів позивача товарів, а саме: запасних частин та дизельного палива, отриманих від ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп»», ПП «Хімінвест» у липні 2014 року, ПП «НП Хіміч» у серпні-вересні 2014 року, ТОВ «УспіхЮА» у вересні-листопаді 2014 року, у зв'язку з не підтвердженням факту здійснення господарських операцій.

Зокрема, як вказувалось судом вище, наведені вище висновки відповідача ґрунтуються на тому, що ФОП ОСОБА_3 для перевірки не надано сертифікатів відповідності, технічних паспортів та товарно-транспортних накладних, які підтверджують постачання наведеними вище контрагентами продукції, з урахуванням чого не можливо дослідити час прибуття вантажу, час вибуття вантажу, можливого простою, що ставить під сумнів факт перевезення товару, з урахуванням чого ФОП ОСОБА_3 здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних (безтоварних) господарських операцій з одержання (придбання) продукції у згаданих вище контрагентів.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з приводу придбання продукції (запасних частин, дизельного палива та мастильних матеріалів) у його контрагентів за період з липня по листопад 2014 року надано суду копії наступних документів, а саме:

1. По взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп» (податковий номер 38703613):

- договору купівлі-продажу від 06 травня 2014 року № 69/14, укладеного між ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп» в особі директора Курьято А.В. (далі - продавець), та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - покупець), згідно з яким продавець зобов'язується передати у власність покупцеві запасні частини, згідно заявки покупця, при цьому пунктом 1.2 наведеного договору встановлено, що доставка наведеної продукції покладена на продавця ;

- видаткової накладної від 30 липня 2014 року № PH-151;

- податкової накладна від 30 липня 2014 року № 15;

- платіжного доручення від 26 серпня 2014 року № 110;

Як встановлено судом, суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включені до складу податкового кредиту відповідного періоду та відображені у реєстрі отриманих податкових накладних за липень 2014 року за порядковими номерами - 12, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ від 12 серпня 2014 року за реєстраційним № за липень 2014 року (порядковий номер 7).

Розрахунки між суб'єктами господарювання здійснювались шляхом перерахування ФОП ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп» грошових коштів на загальну суму 78 498,00 грн. згідно з наведеним вище платіжним дорученням від 26 серпня 2014 року № 110 на загальну суму 78 498,00 грн., у т.ч. ПДВ - 13 083,00 грн.

Як відображено відповідачем в акті перевірки, станом на дату складання акту кредиторська заборгованість становить по вищезазначеній поставці становить - 0 грн., отже розрахунки між контрагентами проведено в повному обсязі, заборгованості не має.

2. По взаємовідносинам з Приватним підприємством «Хімінвест» (податковий номер 32424590):

- договору поставки від 01 квітня 2014 року № 50/04-14, укладеного між ПП «Хімінвест» (далі - продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - покупець), згідно з яким продавець зобов'язується передати у власність покупцеві дизельне паливо та мастильні матеріали, згідно заявки покупця, при цьому пунктом 1.2 наведеного договору встановлено, що доставка наведеної продукції покладена на продавця (том 1 арк. справи 65-66);

- додаткової угоди до вказаного вище договору № 1 від 01 червня 2014 року;

- видаткових накладних: від 30 липня 2014 року № PH-172 (том 1 арк. справи 63), від 25 липня 2014 року № PH-171 (том 1 арк. справи 64);

- податкових накладних: від 30 липня 2014 року № 172 (том 1 арк. справи 61), від 25 липня 2014 року № 171 (том 1 арк. справи 62).

Як встановлено судом, суми податку на додану вартість за зазначеними вище податковими накладними включені позивачем до складу податкового кредиту відповідного періоду та відображені у реєстрі отриманих податкових накладних за липень 2014 року за порядковими номерами - 7, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ від 12 серпня 2014 року за реєстраційним № за липень 2014 року (порядковий номер 5).

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що розрахунки між суб'єктами господарювання здійснювались шляхом перерахування ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок ПП «Хімінвест» грошових коштів на загальну суму 402 636,00 грн. згідно з платіжними дорученнями: від 11 червня 2014року № 52 на загальну суму 396 261,20 грн. (том 1 арк. справи 131), від 09 липня 2014 року №71 на загальну суму 26 154,00 грн. та № 72 на загальну суму 300 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 50 000,00 грн., від 28 липня 2014 року № 83 на загальну суму 308,40 грн. (том 1 арк. справи 127), від 26 серпня 2014 року № 111 на загальну суму 55 310,40 грн. (том 1 арк. справи 132), та від 05 серпня 2014 року № 93 на загальну суму 347 325,80 грн., у т.ч. ПДВ - 57 887,60 грн. (том 1 арк. справи 126, 128, 130).

2. По взаємовідносинам з Приватним підприємством «НП Хіміч» (податковий номер 38075025):

- договору поставки від 01 серпня 2014 року № 96, укладеного між ПП «НП Хіміч» (далі - продавець), та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - покупець), згідно з яким продавець зобов'язується передати у власність покупцеві дизельне паливо, згідно заявки покупця, при цьому пунктом 1.2 наведеного договору встановлено, що доставка наведеної продукції покладена на продавця (том 1 арк. справи 20-21);

- видаткових накладних, від: 28 серпня 2014 року № PH-171 (том 1 арк. справи 58); 29 серпня 2014 року № PH-172 (том 1 арк. справи 57), 31 серпня 2014 року № PH-175 (том 1 арк. справи 56); 27 серпня 2014 року № PH-173 (том 1 арк. справи 55), 30 серпня 2014 року № PH-174 (том 1 арк. справи 59); 28 вересня 2014 року № PH-207 (том 1 арк. справи 51), 29 вересня 2014 року № PH-208 (том 1 арк. справи 52), 30 вересня 2014 року № PH-209 (том 1 арк. справи 53), 27 вересня 2014 року № PH-206 (том 1 арк. справи 54);

- податкових накладних, від: 31 серпня 2014 року № 175 на суму 77 126,40 (том 1 арк. справи 50), 28 серпня 2014 року № 171 на суму 141 414,00 грн. (том 1 арк. справи 49); 29 серпня 2014 року № 172 на суму 141 414,00 грн. (том 1 арк. справи 48); 30 серпня 2014 року № 174 на суму 77 126,40 грн. (том 1 арк. справи 47); 27 серпня 2014 року № 173 (том 1 арк. справи 60); 28 вересня 2014 року № 207 на суму 171 639,00 грн. (том 1 арк. справи 44); 29 вересня 2014 року № 208 на суму 146 853,00 грн. (том 1 арк. справи 43); 30 вересня 2014 року № 209 на суму 80 092,80 грн. (том 1 арк. справи 45); 27 вересня 2014 року № 206 на суму 146 853,00 грн. (том 1 арк. справи 46).

Як встановлено судом, суми податку на додану вартість включені позивачем до складу податкового кредиту відповідного періоду та відображені у реєстрі отриманих податкових накладних за серпень 2014 року за порядковими номерами - 11, 12, 13, 14 та 15, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ від 09 вересня 2014 року за реєстраційним № за серпень 2014 року (порядковий номер 7); за вересень 2014 року за порядковими номерами - 10, 11, 12 та 17, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ від 16 жовтня 2014 року за реєстраційним № за вересень 2014 року (порядковий номер 6.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що розрахунки між суб'єктами господарювання здійснювались шляхом перерахування ФОП ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок ПП «НП Хіміч» грошових коштів на загальну суму 1 147 801,00 грн. згідно з наступними платіжними дорученнями, від: 09 вересня 2014 року № 126 на загальну суму 200 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 33 333,33 грн.; 25 вересня 2014 року № 138 на загальну суму 200 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 33 333,33 грн.; 12 вересня 2014 року № 128 на загальну суму 26 154,00 грн., у т.ч. ПДВ - 4 359,00 грн.; 23 вересня 2014 року № 132 на загальну суму 120 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 2 000,00 грн.; 29 вересня 2014 року № 139 на загальну суму 9 253,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1 542,17 грн.; 02 жовтня 2014 року № 142 на загальну суму 77 666,67 грн., у т.ч. ПДВ - 12 944,45 грн.; 08 жовтня 2014 року № 148 на загальну суму 100 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 16 666,67 грн.; 08 жовтня 2014 року № 149 на загальну суму 200 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 33 333,33 грн.; 15 жовтня 2014 року № на загальну суму 35 861,00 грн., у т.ч. ПДВ - 5 979,87 грн.; 03 грудня 2014 року № 183 на загальну суму 178 865,93 грн., у т.ч. ПДВ - 29 810,99 грн.; 03 грудня 2014 року № 183 на загальну суму 178 865,93 грн., у т.ч. ПДВ - 29 810,99 грн. (том 1 арк. справи 133-142, 187-189).

4. По взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Успіх ЮА» (податковий номер 38689971):

- договору поставки від 11 вересня 2014 року № 63, укладеного між ПП «НП Хіміч» (далі - продавець), та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - покупець), згідно з яким продавець зобов'язується передати у власність покупцеві запасні частини, згідно заявки покупця, при цьому пунктом 1.2 наведеного договору встановлено, що доставка наведеної продукції покладена на продавця (том 1 арк. справи 22-23);

- видаткових накладних, від: 18 вересня 2014 року № PH-366 (том 1 арк. справи 92); 09 вересня 2014 року № PH-364 (том 1 арк. справи 90); 22 вересня 2014 року № PH-368 (том 1 арк. справи 89); 30 вересня 2014 року № PH-370 (том 1 арк. справи 94); 10 вересня 2014 року № PH-365 (том 1 арк. справи 93); 11 вересня 2014 року № РН-359 (том 1 арк. справи 91); 29 вересня 2014 року № РН-369 (том 1 арк. справи 87); 19 вересня 2014 року № PH-367(том 1 арк. справи 88); 31 жовтня 2014 року № PH-513 (том 1 арк. справи 84); 31 жовтня 2014 року № PH-511 (том 1 арк. справи 83); 31 жовтня 2014 року № PH512 (том 1 арк. справи 82); 31 жовтня 2014 року № PH-515 (том 1 арк. справи 81); 31 жовтня 2014 року № PH-514 (том 1 арк. справи 80); 31 жовтня 2014 року № PH-510 (том 1 арк. справи 86); 31 жовтня 2014 року № PH-509 (том 1 арк. справи 85); 30 листопада 2014 року № PH-636 (том 1 арк. справи 113);

- податкових накладних, від: 22 вересня 2014 року № 368 на суму 39192,00 грн. (том 1 арк. справи 79), 19 вересня 2014 року № 367 на суму 31 920,00 грн. (том 1 арк. справи 78); 18 вересня 2014 року № 366 на суму 31 920,00 грн. (том 1 арк. справи 77); 30 вересня 2014 року № 370 на суму 79 992,00 грн. (том 1 арк. справи 76); 29 вересня 2014 року № 369 на суму 69 960,00 грн. (том 1 арк. справи 75); 11 вересня 2014 року № 359 на суму 24 000,00 грн. (том 1 арк. справи 74); 10 вересня 2014 року № 365 на суму 30 000,00 грн. (том 1 арк. справи73); 31 жовтня 2014 року №№ 509-515 на загальну суму 823 020,00 грн. (том 1 арк. справи 67-72); 30 жовтня 2014 року № 636 на суму 438 000,00 грн. (том 1 арк. справи 110);

- платіжних доручень, від: 10 грудня 2014 року № 193; 24 грудня 2014 року № 206 (том 1 арк. справи 111-112).

Як встановлено судом, суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включені позивачем до складу податкового кредиту відповідного періоду та відображені ним у реєстрі отриманих податкових накладних за наступні періоди: за вересень 2014 року за порядковими номерами - 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 13 та 18, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ від 16 жовтня 2014 року за реєстраційним № (порядковий номер 7); за жовтень 2014 року за порядковими номерами - 10, 11, 12, 13, 14, 15 та 16, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ від 17 листопада 2014 року за реєстраційним № (порядковий № 8); за листопад 2014 року за порядковими номерами - 10, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ від 11 грудня 2014 року за реєстраційним № .

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що розрахунки між суб'єктами господарювання здійснювались шляхом перерахування ФОП ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок ТОВ «Успіх ЮА» грошових коштів на загальну суму 1 632 864,00 грн. згідно з наступними платіжними дорученнями: від 24 грудня 2014 року № 206 на загальну суму 250 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 41 666,67 грн.; від 10 грудня 2014 року № 193 на загальну суму 200 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 33 333,00 грн.; від 06 листопада 2014 року № 167 на загальну суму 250 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 41 666,67 грн.; від 14 листопада 2014 року № 176 на загальну суму 39 512,00 грн., у т.ч. ПДВ - 6 585,33 грн.; від 03 грудня 2014 року № 184 на загальну суму 30 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 5 000,00 грн.; від 09 грудня 2014 року № 192 на загальну суму 3 855,00 грн., у т.ч. ПДВ - 642,50 грн.; від 11 грудня 2014 року № 197 на загальну суму 280 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 46 666,67 грн.; від 05 грудня 2014 року № 188 на загальну суму 252 640,00 грн., у т.ч. ПДВ - 42 106,67 грн.; від 15 грудня 2014 року № 199 на загальну суму 28 470,00 грн., у т.ч. ПДВ - 4 745,00 грн.; від 18 грудня 2014 року № 203 на загальну суму 175 645,00 грн., у т.ч. ПДВ - 29 274,00 грн.; від 30 грудня 2014 року № 207 на загальну суму 90 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 15 000,00 грн.; від 06 лютого 2015 року № 222 на загальну суму 32 742,00 грн., у т.ч. ПДВ - 5 457,00 грн. (том 1 арк. справи 114-125).

Суд зазначає, що позивачем, окрім наведених вище податкових та видаткових накладних, а також платіжних доручень, суду не надано будь-яких інших документів, які б підтверджували факт поставки придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачеві та їх отримання останнім, їх використання у господарській діяльності позивача.

Крім цього, позивачем не надані товарно-транспортні накладні, сертифікати відповідності на придбану продукцію та технічні паспорти, які підтверджують якість продукції.

З приводу викладеного суд зазначає, що Закон України «Про перевезення небезпечних вантажів» від 06 квітня 2000 року № 1644-III визначає правові, організаційні, соціальні та економічні засади діяльності, пов'язаної з перевезенням небезпечних вантажів залізничним, морським, річковим, автомобільним та авіаційним транспортом.

Відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 8 цього Закону перевізник небезпечних вантажів зобов'язаний, зокрема у разі дорожнього перевезення розробити та погодити з відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, маршрути і режими перевезення небезпечних вантажів; забезпечити своєчасний огляд транспортних засобів у підрозділах відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та отримання відповідного свідоцтва про допуск до перевезення небезпечного вантажу; під час перевезення не відхилятися від узгодженого маршруту, додержуватися безпечних умов руху та постійно контролювати стан транспортного засобу і вантажу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207 «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», затверджений перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні (далі - Перелік від 25 лютого 2009 року № 207).

У пункті 3 цього Переліку зазначені наступні документи, які є необхідними у разі перевезення небезпечних вантажів: свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення визначених небезпечних вантажів; ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі; інструкція на випадок аварії або надзвичайної ситуації; узгодження маршруту дорожнього перевезення небезпечного вантажу, видане Державтоінспекцією; для вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень - дозвіл на рух автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, виданий Державтоінспекцією.

Отже, вказаним Закон України «Про перевезення небезпечних вантажів» визначено, що під час перевезення небезпечного вантажу повинен бути документ (дозвіл) щодо узгодження маршруту дорожнього перевезення небезпечного вантажу, виданого Державтоінспекцією, а також перевізнику не дозволяється відхиляться від узгодженого маршруту.

Представники відповідача наголошували на тому, що позивачем документально не підтверджено фактичне здійснення господарської операції щодо придбання паливно-мастильних матеріалів у наведених контрагентів, оскільки у позивача відсутні документи, зокрема: сертифікати відповідності продукції, технічні паспорти, а також товарно-транспортні накладні, які підтверджують доставку позивачеві, та як наслідок отримання ним від його контрагентів поставленої продукції.

У ході судового розгляду даної справи представник позивача зазначив про відсутність у нього товарно-транспортних накладних щодо перевезення придбаного у його контрагентів дизельного палива та запасних частин, а також сертифікатів якості на зазначені паливно-мастильні матеріали.

Разом з тим, пунктом 1 Переліку від 25 лютого 2009 року № 207 визначено, що водій юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, при здійсненні перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні обов'язково, серед інших документів, повинен мати товарно-транспортну накладну.

Водночас, відповідно до Положення про Міністерство палива та енергетики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року № 1540, та з метою встановлення єдиного порядку організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2008 року за № 805/15496) затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція від 20 травня 2008 року).

Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Приписами Інструкції від 20 травня 2008 року передбачено, що приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо (далі - договір).

Перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, та ГОСТ 27352-87 «Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования».

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою № 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом.

Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

На всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною. Сторінки журналу нумеруються, шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації).

Відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких:

перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства;

другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства;

третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи.

Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності. ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства. Заміну однієї марки та виду нафти або нафтопродукту іншою або дописування у ТТН нових найменувань і марок нафтопродуктів заборонено.

ТТН на відпущені зі складу нафту або нафтопродукти здаються до бухгалтерської служби не пізніше першої половини наступного дня разом з реєстром, який складається у двох примірниках. Реєстр підписують начальник цеху (старший оператор) та бухгалтер.

На відпущені нафту або нафтопродукти за заданою дозою на автоматизованих системах наливання ТТН оформлюється після завершення наливання за фактичними показниками лічильних механізмів.

Під час судового розгляду встановлено, що у позивача відсутні первинні документи, які прямо передбачені чинним законодавством та які є обов'язковими при придбанні паливно-мастильних матеріалів (нафтопродуктів): товарно-транспортні накладні, паспорта якості, копії сертифікатів відповідності.

Також, як зазначалось судом вище, позивачем не надано суду жодного доказу стосовно використання придбаних у контрагентів товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наданими позивачем первинними документами бухгалтерського та податкового обліку не підтверджується факт того, що досліджені правочини набули реального настання тих правових наслідків, на настання яких вони були спрямовані.

Наявність у позивача податкових та видаткових накладних, платіжних доручень не може бути доказом фактичного здійснення господарської операції з придбання ПММ, оскільки за даних обставин ці документи не є достатніми для формування податкового кредиту платником податків.

Зважаючи на встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що відповідачем зроблені обґрунтовані висновки стосовно безтоварності господарських операцій з придбання позивачем продукції у його контрагентів, а саме: запасних частин, дизельного палива та мастил, отриманих від ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп»», ПП «Хімінвест» у липні 2014 року, ПП «НП Хіміч» у серпні-вересні 2014 року, ТОВ «УспіхЮА» у вересні-листопаді 2014 року, та як наслідок безпідставності віднесення позивачем до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду суму ПДВ у розмірі 543 633,00 грн., тому правомірно відповідачем у відношенні позивача прийняте податкове повідомлення-рішення від 22 квітня 2015 року, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 679 541, 28 грн., з яких: за основним платежем у розмірі 543 633,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 135 908,28 грн.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що Добропільська об'єднана державна податкова інспекція ГУ Міндоходів у Донецькій області довела правомірність прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення, таким чином позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про скасування податкового повідомлення-рішення від 22 квітня 2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 679 541,28 грн., з яких: за основним платежем у розмірі 543 633,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 135 908,28 грн., є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що 01 листопада 2011 року набрав чинність Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року за № 3674-VI та встановлено новий порядок оплати судового збору при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи позивачем при подачі позовної заяви сплачений судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру у розмірі 487,20 грн., тобто 10 відсотків від розміру ставки судового збору.

Суд зазначає, оскільки позивачем при подачі адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 10 відсотків розміру ставки судового збору, тому з позивача підлягає стягненню на користь Державного бюджету судовий збір у розмірі 4 384,80 грн. (4 872,00 грн. - 487,20 грн.).

Згідно із вимогами статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, що понесла сторона, не на користь якої ухвалено судове рішення, їй не компенсуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2-15, 17-18, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 122-143, 151-154, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 22 квітня 2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 679 541,28 грн., з яких: за основним платежем у розмірі 543 633,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 135 908,28 грн., - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 85050, АДРЕСА_1) на користь Державного бюджету України суму недоплаченого судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру у розмірі 4 384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.).

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30 липня 2015 року в присутності представників сторін.

Постанова у повному обсязі складена 04 серпня 2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зінченко О.В.