Справа № 154/1979/15
Суддя: Пікула Н. В.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді Пікули Н.В.

за участю секретаря ОСОБА_1

з участю позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Володимир-Волинської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконкому Володимир-Волинської міської ради та зобовязання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що його дружина ОСОБА_3 з 23.12.2011 року перебуває на обліку в психоневрологічному відділенні Володимир-Волинського ТМО, отримує пенсію по інвалідності, а він виконує функції її опікуна.

В січні 2012 року він звернувся до відповідача з приводу опризначення допомоги по догляду за дружиною, однак документи в нього не прийняли, посилаючись на відсутність у нього права на отримання такої допомоги, оскільки він є підприємцем.

Припинивши свою підприємницьку діяльність, в липні 2012 року він вдруге подав документи на призначення йому зазначеної допомоги, однак інспектор Люта Т.В. відмовила йому в усному порядку.

В червні 2014 року ним втретє були подані відповідачу документи на призначення даної допомоги, однак відповіді на своє звернення він не отримав.

03 лютого 2015 року він знову звернувся до відповідача за призначенням допомоги по догляду за дружиною інвалідом і з березня 2015 року почав її утримувати.

Вважає, що відповідач неправомірно позбавив його права на отримання допомоги по догляду за інвалідом І групи внаслідок психічного розладу з січня 2012 року, а тому просить визнати дії відповідача протиправними та зобовязати здійснити нарахування та виплату допомоги за період з січня 2012 року по лютий 2015 року.

Вважає, що строки звернення до суду не пропустив, оскільки про порушення своїх прав дізнався в лютому 2015 року.

В судовому засіданні позивач доводи заяви підтримав, в своїх поясненнях суду зіслався на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлений позов не визнала та пояснила, що у 2011 році позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Володимир-Волинської міської ради за призначенням компенсації фізичним особам за надання соціальних послуг своїй дружині, у призначенні якої йому було відмовлено.

Протягом 2012-2013 років звернень позивача з заявами про призначення допомог, в тому числі і по догляду за психічно хворою дружиною не надходило.

В червні 2014 року позивач звернувся за призначенням компенсації фізичним особам за надання соціальних послуг, однак передбачених Порядком призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, документів не надав.

16.02.2015 року на підставі поданих позивачем необхідних документів, серед яких був висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду на інвалідом І групи внаслідок психічного розладу, позивачу було призначено відповідну допомогу.

Вважає заявлений позивачем позов безпідставним.

Представник третьої особи - Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації на розгляд справи не зявився, направив до суду письмові заперечення стосовно позову, просить в позові відмовити, посилаючись на правомірність дій відповідача та слухати справу у відсутність їх представника.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втраті годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг особам, які перебувають в складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги, визначає Закон України Про соціальні послуги.

Статтею 7 вказаного Закону також встановлено, що фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми Закону, Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 558 від 29.04.2004 року Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги (далі Постанова № 558) та Постанову № 1192 від 02.08.2000 року Про порядок надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду на догляд за ним (далі Постанова № 1192).

Судом встановлено, що позивач в 2011 році звертався до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Володимир-Волинської міської ради за призначенням йому компенсації за надання соціальних послуг своїй дружині. Дана обставина підтверджується заявою позивача на призначення даного виду допомоги та іншими документами, що містяться в його особовій справі.

Відповідно до протоколу № 609289 від 11.01.2012 року Управлінням праці та соціального захисту в наданні зазначеної компенсації йому було відмовлено.

Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, причиною відмови в призначенні компенсації позивачу було те, що заявник був зареєстрований як фізична особа-підприємець та зазначеного статусу не позбавлений.

Рішення про відмову в призначенні компенсації від 11.01.2012 року позивачем не оскаржувалось.

Будь-яких даних про те, що позивач звертався до органів соціального захисту за призначенням йому державних допомог протягом 2012 -2013 років, позивач не надав, а представник відповідача зазначені звернення заперечує.

Судом встановлено, що в червні 2014 року позивач знову звернувся до управління соціального захисту за призначенням йому відповідної допомоги.

Позивач стверджує, що його звернення було повязане з його правом на отримання соціальної допомоги особами, які доглядають за психічнохворими.

Представник відповідача пояснила, що позивач звертався з приводу іншого виду допомоги, а саме щомісячної компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, яка призначається відповідно до Постанови КМУ № 558.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що дійсно позивач мав намір отримати допомогу згідно Постанови № 558, і нею було підготовлено відповідні запити для отримання зазначеної допомоги та розяснено позивачу про необхідність подання відповідних документів. Про хворобу дружини, яка є інвалідом внаслідок психічного розладу заявник її не повідомляв, а тому запит про надання відповідного висновку не направлявся.

Наявними в матеріалах справи запитами, наданими позивачем, підтверджено, що дійсно вимагались відповідні заключення ЛКК та інші документи, необхідні при призначенні допомоги згідно Постанови КМУ від 24.04.2004 року № 558.

Як свідчить відповідь Володимир-Волинського ТМО на запит суду, що у 2014 році ОСОБА_2 видавалось лише заключення ЛКК, яке передбачене в переліку документів, необхідних для призначення допомоги відповідно до Постанови № 558, а висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, на підставі якого призначається допомога згідно постанови № 1192 не надавався.

Таким чином, твердження позивача про його звернення в червні 2014 року за отриманням щомісячної грошової допомоги, яка призначається особі що проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу і потребує постійного стороннього догляду, жодними доказами не підтверджено, а наявні в матеріалах справи письмові документи свідчать про його звернення за іншим видом допомоги.

Позивач протягом 2012-2014 років не скористався своїм правом на оскарження дій Управління праці та соціального захисту в частині відмови в призначенні йому будь-якого виду допомоги.

Відповідно до Порядку, затвердженого Постановою № 1192, допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована, або постійно проживає на одній житловій площі з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за ним терміном на 6 місяців, не працюючим пенсіонерам на 12 місяців.

Даний вид допомоги призначається з моменту звернення.

Аналіз норм зазначеного Порядку свідчить про те, що для призначення даного виду допомоги, заявник повинен подати перелік документів, визначених в п. 6 Порядку.

Як свідчить особова справа, 06.02.2015 року позивач вперше звернувся за наданням йому щомісячної грошової допомоги по догляду за дружиною, яка є інвалідом внаслідок психічного розладу.

Відповідно до рішення Управління праці та соціального захисту населення від 16.02.2015 року даний вид допомоги позивачу було призначено з 01.02.2015 по 31.07.2015 року.

Даних про те, що позивач раніше звертався до правління праці та соціального захисту населення для призначення даного виду допомоги і йому було відмовлено у її призначенні, позивачем не надано.

Оскільки допомога на догляд за інвалідом внаслідок психічного розладу призначається з моменту звернення, підстави для призначення даної допомоги за минулий період відсутні.

Крім того, позивачем пропущено строки звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, який відповідно до ст. 99 КАС України встановлюється у межах шестимісячного строку.

Причини пропуску цього строку, на які посилається позивач, а саме неможливість вчасно дізнатись про його право на отримання даної соціальної допомоги через юридичну необізнаність, судом поважними не визнаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оскільки позивачем не надано доказів що він раніше звертався до правління праці та соціального захисту населення для призначення соціальної допомоги і йому було відмовлено у її призначенні, суд в задоволенні позову відмовляє.

Беручи до уваги зазначене, керуючись ст.ст.17, 51, 69, 70, 71, 86, 94, 158-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному позові ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Володимир-Волинської міської ради про визнання бездіяльності щодо призначення та виплати допомоги по догляду за інвалідом І групи внаслідок психічного розладу згідно постанови КМУ № 477 від 28.05.2012 року Порядок надання щомісячної грошової допомоги малозабезпеченій особі, яка проживає з інвалідом І і ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської медичної комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним та Закону України Про внесення змін до ст. 5 Закону України Про психіатричну допомогу протиправною та зобовязанні Управління праці та соціального захисту населення виконкому Володимир-Волинської міської ради здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дружиною ОСОБА_3, починаючи з січня 2012 року по лютий 2015 року відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула