Справа № 808/9542/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Справа № 808/9542/14 ДО/808/1337/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Нечипуренка О.М., суддів Калашник Ю.В. і Семененко М.О., при секретарі Резніченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу

за позовною заявою: ОСОБА_2

до: Міністерства внутрішніх справ України,

Головного управління МВС України в Донецькій області

Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області

про скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення суми грошового забезпечення, -

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Краматорським МВ УМВС України у Донецькій області)

ОСОБА_4 (довіреність №725 від 20.04.2015)

від відповідача -1 - Завгородній В.І (довіреність №31/2014 від 03.03.2014)

від відповідача -2 - Віціна О.О. (довіреність №1193/Аб від 10.03.2015)

від відповідача -3 - Кирильченко Я.Ю. (довіреність №1/3087 від 04.02.2015)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС України в Донецькій області та Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить суд: скасувати накази МВС України №865 від 07.08.2014 та №1680о/с від 27.08.2014; поновити його на займаній посаді; стягнути з відповідача на свою користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а також за відпрацьований час, за який розрахунок із позивачем проведений не в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження голови Вищого адміністративного суду України № 193 від 02.09.2014 "Про забезпечення розгляду адміністративних справ, підсудних адміністративним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції" установлено, що розгляд адміністративних справ, підсудних Донецькому окружному адміністративному суду здійснюється Запорізьким окружним адміністративним судом.

Ухвалою суду від 16.03.2015 відкрито провадження у адміністративній справі №808/9542/14 та призначено до розгляду у попередньому засіданні 01.04.2015.

Ухвалою від 01.04.2015 провадження у справі зупинено до 20.04.2015.

20.04.2015 Запорізьким окружним адміністративним судом закінчено попереднє засідання та справу №808/9542/14 призначено до судового розгляду колегією у складі трьох суддів в засіданні 06.05.2015.

Ухвалою від 06.05.2015 провадження у справі, за клопотанням сторін було зупинено до на підставі п.4 ч.2 ст.156 КАС України, для надання додаткових доказів у справі до 02.07.2015.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та зазначив, що на займаній посаді працював до 17.11.2014. У цей день його повідомили про звільнення із ОВС, відповідно до наказу №1680 від 27.08.2014, проте зі змістом цього наказу позивач не був ознайомлений, оскільки такий наказ до Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області не надходив. Також зазначив, що про існування наказу МВС України №865 від 07.08.2014 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України, позивач дізнався лише під час судового розгляду справи. З наказом про призначення службового розслідування позивач не ознайомлювався, жодних усних чи письмових пояснень не надав. Також зазначив, що після ознайомлення під час судового засідання із висновком службового розслідування йому стало відомо, що відповідно до висновку позивач вчиняв протиправні дії, а саме - співробітничав з сепаратистами, надавав їм службову інформацію. Пояснив, що жодних дій, про які йде мова у висновку, не вчиняв, а також не вчиняв дій, які дискредитують знання працівника ОВС. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що наказ МВС України №1680о/с від 27.08.2014 "По особовому складу", виданий на підставі наказу МВС України №865 від 07.08.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області", в якому були встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, у тому числі і позивача до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, які свідомо зрадили інтереси служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої країни. Позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. У ході службового розслідування було встановлено, що окремі працівники Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, у тому числі і позивач, відмовилися виконувати свій професійний обов'язок та активно надавав усіляку допомогу представникам ДНР. Такими діями позивач самоусунувся від виконання професійних обов'язків, чим порушив вимоги Закону України "Про міліцію" та Присягу співробітника ОВС. Зазначені дії позивача стали підставою для його звільнення за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справи. Також зазначив, що оскаржуваний наказ був виданий з дотриманням вимог Положення. Зазначив, що підстави для задоволення вимог позивача до МВС України відсутні, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача 2 заперечив проти позовних вимог, та надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов, у яких зазначено, що звільнення позивача відбулося за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, що є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС України. Зазначив, що МВС України здійсненною перевіркою встановило, що ряд працівників, у тому числі і позивач, стали свідомо на шлях зради інтересів служби, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, сприяли та співпрацювали з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угруповань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої держави. За таких обставин, МВС України мало достатньо підстав для звільнення позивача з органів внутрішніх справ України. Стосовно твердження позивача щодо протиправності спірних наказів МВС України з підстав того, що вони видані не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зазначив, що відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту Міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу. Згідно зі ст. 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно. Таке дисциплінарне стягнення, як звільнення з ОВС, вважається виконаним після видання наказу по особовому складу. Таким чином, при прийнятті рішення про звільнення зі служби позивача Міністр внутрішніх справ України діяв на підставі і в межах повноважень, а також у спосіб, передбачений законами України та Положенням про проходження служби. Вимога позивача щодо зобов'язання поновити його на попередній посаді передчасна, оскільки є похідною від питання розгляду оскаржуваних наказів МВС України, прийняття судового рішення та стосується процесуального питання, пов'язаного з виконанням судового рішення, яке на даний час не прийнято.

У судовому засіданні представник відповідача 3 заперечив проти позовних вимог, та надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов, у яких зазначено, що 17.11.2014 до канцелярії Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області надійшов наказ ГУ МВС України в Донецькій області від 07.10.2015 №361, зі змісту якого вбачалось, що позивач звільнений із ОВС на підставі наказу МВС України №1680о/с від 27.08.2014. Підставою для звільнення позивача стало службове розслідування, що проводилось ГУ МВС України в Донецькій області з приводу вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання працівника ОВС. Також у запереченнях вказано, що наказ МВС України №1680о/с від 27.08.2014, а також копії матеріалів службового розслідування до Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області не надходили. Просив відмовити у задоволенні позову.

У засіданні 02.07.2015, судом, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови, а також оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, під час судового розгляду судом здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу, а саме: комплексу "Камертон".

Розглянувши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши представників сторін, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими частково та, відповідно, такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив державну службу в ОВС України.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області №358 від 14.08.2013 позивач призначений на службу до Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Наказом МВС України від 07.08.2014 №793 за фактом порушення окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 07.08.2014 МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України.

У зазначеному висновку зазначено, що ОСОБА_2 "активно надавав усіляку допомогу представникам ДНР".

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

МВС України виданий наказ №865 від 07.08.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області". Згідно із п.11 зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно із наказу від 27.08.2014 №1680 МВС України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу). Підстава: наказ МВС України від 07.08.2014 №865.

Вважаючи протиправними накази Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 та №1680о/с від 27.08.2014 в частині звільнення його з органів внутрішніх справ України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, їх права, обов'язки та відповідальність, у томі числі порядок звільнення зі служби, врегульовані Положенням про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення).

Пунктами 63-67 Положення визначені підстави для звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби.

Згідно з пунктом 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Пунктом 22 Наказу № 783 від 24.07.2014 визначено, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і молодшого начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, капітана міліції ОСОБА_11, оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-XII, у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 ст. 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Статтею 10 Закону України "Про міліцію" визначені основні обов'язки міліції.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України, затверджений міністром внутрішніх справ України 07.08.2014 (далі - Висновок службового розслідування).

Зазначеним Висновком службового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 співпрацював з сепаратистами, надавав їх службову інформацію, тобто допускав вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу - співробітництво з представникам ДНР.

Позивач в своїх поясненнях наданих в ході службового розслідування та в судовому засіданні вказав, що після захоплення Краматорського міськвідділу озброєними особами 29.04.2014 не виходив на роботу до 07.07.2014 (після того, як йому 06.07.2014 зателефонував начальник СБНОН Краматорського МВ Зайцев А.О.)

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, під час проведення службової перевірки було встановлено, що ще 12.04.2014 озброєними представниками так званої "Донецької Народної Республіки" було захоплено адміністративне приміщення Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області. З вказаного періоду і до часу звільнення приміщення військовослужбовцями Національної гвардії України 06.07.2014, окремі службові особи вказаного міськвідділу міліції підтримували стосунки із сепаратистами та відсторонились від виконання покладених на них функціональних обов'язків.

29.04.2014 Краматорський МВ захопили невідомі та оголосили про призначення нового так званого "народного" начальника Краматорського МВ - ОСОБА_12

01.05.2014 всіх керівників підрозділів Краматорського МВ зібрав у кабінеті начальника міського відділу оперуповноважений ВКР Краматорського МВ лейтенант міліції ОСОБА_13 разом із оперуповноваженим ВКР Краматорського МВ старшим лейтенантом міліції ОСОБА_14 та старшим слідчим СВ Краматорського МВ лейтенантом міліції ОСОБА_15 Присутні із ними озброєні люди представили як "нового" керівника МВ ОСОБА_13

У подальшому вищевказані службові особи віддавали незаконні накази, розпорядження та вказівки особовому складу Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, в тому числі і позивачу.

Дані обставини підтверджуються поясненнями інспектора чергової частини МВ ОСОБА_16, заст. начальника штабу МВ ОСОБА_17, дільничного інспектора міліції ВДІМ МВ ОСОБА_18, що були відібрані уповноваженими особами МВС України під час проведення перевірки в Краматорському МВ.

Таким чином, суд вважає, що факти, викладені у висновку службового розслідування та у висновку службової перевірки відповідають фактичним обставинам справи.

А, отже, зазначені у висновку дії позивача не відповідають вимогам ст. 10 Закону України "Про міліцію", вчинені в порушення цієї статті.

За приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази підтверджують викладену в матеріалах службової перевірки інформацію щодо вчинення позивачем правопорушень, а відтак вбули підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Суд не приймає, як доказ протиправності оскаржуваних наказів посилання позивача на порушення порядку проведення службового розслідування щодо нього, оскільки вчинення позивачем протиправного діяння є несумісним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, суперечить змісту Присяги працівників внутрішніх справ, оскільки підриває довіру громадян як до працівників міліції, так і до органів внутрішніх справ в цілому, принижує їх авторитет.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З наведених підстав суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому позов в частині визнання незаконними та скасування наказів Міністерства внутрішніх справ України № 865 від 07.08.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ МВС України в Донецькій області" та №1680о/с від 27.08.2014 в частині звільнення ОСОБА_2 із органів внутрішніх справ у відповідності з п. 66 Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що вимоги про поновлення на роботі, є пов'язаними та такими, що безпосередньо випливають із вимог про визнання протиправними та скасування наказів №865 від 07.08.2014 та №1680о/с від 27.08.2014, у задоволенні яких судом відмовлено, то в цій частині адміністративного позову суд також відмовляє.

Разом з тим, у матеріалах справи містяться докази, які свідчать про той факт, що незважаючи на фактичне звільнення позивача із ОВС та з займаної ним посади 27.08.2014, позивач фактично виходив на службу та виконував покладені на нього обов'язки до листопада 2015 року.

Зазначене підтверджується доказами, а саме: затвердженими начальником СДСБЕЗ Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області планами роботи позивача, зокрема на 17.11.2014, записом у трудовій книжці про звільнення його наказом МВС України від 27.08.2014р №1680о/с, вчиненим у день звільнення 17.11.2014.

Останній раз грошове забезпечення позивачу нараховано за липень 2014 року.

Суд також погоджується, що за фактично відпрацьований позивачем період з липня по листопад 2014 року він грошове забезпечення не отримував.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги час, до якого позивач фактично виконував обов'язки на займаній посаді, суд вважає за необхідне відновити порушені права позивача, в частині не отримання ним грошового забезпечення за фактично відпрацьований час.

З наведених вище підстав суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме в наведений вище частині щодо стягнення грошового забезпечення за фактично відпрацьований час, з 28.08.2014 по 17.11.2014.

Керуючись ст. ст. 24, 25, 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) грошове забезпечення за фактично відпрацьований час, з 28.08.2014 по 17.11.2014, включно, у розмірі 9707,16 грн. (дев'ять тисяч сімсот сім гривень 16 коп.)

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Головуючий суддя О.М. Нечипуренко

Суддя Ю.В. Калашник

Суддя М.О. Семененко