Справа № 2а-270/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 р. Справа № 62972/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Коваля Р.Й., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника відповідача Калитин І.Р.,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Болехівської міської ради Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Болехівської міської ради Івано-Франківської області, яким просила скасувати рішення відповідача від 20.12.2010 року № 18-02/10 «Про затвердження акта узгодження меж земельних ділянок».

Постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що з інвентарної справи будинковолодіння по АДРЕСА_1 та державних актів на право приватної власності на землю, виданих ОСОБА_5 і ОСОБА_2, вбачається, що спірна земельна ділянка, на яку претендує позивач, їй не належала, а зазначена як спільний проїзд. Тому, на думку суду, оскаржуване рішення відповідача відповідає вимогам ст. 83 Земельного кодексу України, якою передбачено, що не можуть передаватися у приватну власність і належать до земель комунальної власності землі загального користування - вулиці, проїзди, шляхи. Суд вважає, що не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що у неї неправомірно без скасування рішення Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 30.12.1997 року було вилучено частину ділянки, залишивши її у землях загального користування як спільний проїзд, оскільки встановлено, що на час виникнення спору позивач не набула і в силу ст. 83 Земельного кодексу України не могла набути право власності на дану ділянку. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право позивача, за захистом якого вона звернулася в суд, не порушене, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила позивач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а суд неповно встановив обставини, що мають значення для справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 30.12.1997 року, яким їй було передано у приватну власність 0,13 га землі по АДРЕСА_1 для обслуговування будинку та ведення особистого селянського господарства на час виготовлення документації для отримання державного акта на землю було чинним. А сам факт відмови суміжного землевласника ОСОБА_4 підписувати акт узгодження меж земельних ділянок не може бути підставою для вилучення частини наданої їй земельної ділянки, що відповідач фактично зробив оскаржуваним рішенням, та для обмеження її права користуватись заїздом до будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, третю особу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, рішенням Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 30.12.1997 року «Про передачу земель у приватну власність мешканцям міста Болехова» ОСОБА_3 було передано у приватну власність 0,13 га землі по АДРЕСА_1, з них, як вказано в листі відповідача від 05.05.2009 року № М-1/317, 0,10 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,03 га для ведення особистого селянського господарства. Також у зазначеному листі відповідач рекомендував позивачу звернутись в ліцензовану організацію для виготовлення державного акта на право приватної власності на землю.

На підставі даного рішення ОСОБА_3 замовила у ліцензованого суб»єкта підприємницької діяльності ПП ОСОБА_6 розроблення технічної документації із землеустрою для видачі державного акта на право приватної власності на землю, зокрема, на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Серед інших документів ПП ОСОБА_6 був складений акт встановлення і погодження зовнішіх меж земельних ділянок та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, однак один із суміжних землекористувачів - третя особа у справі ОСОБА_4, відмовилась погодити межі земельної ділянки, в зв'язку з чим ОСОБА_3 звернулась до Болехівської міської ради Івано-Франківської області із заявою, в якій просила міську раду погодити межі земельної ділянки між нею та сусідкою ОСОБА_4 в зв'язку з тим, що остання відмовляється погодити такі межі.

За результатами розгляду даної заяви Болехівська міська рада Івано-Франківської області прийняла рішення від 20.12.2010 року № 18-02/10 «Про затвердження акта узгодження меж земельних ділянок», яким було затверджено акт постійної комісії міської ради з питань планування території, містобудування, архітектури, регулювання земельних відносин від 13.12.2010 року про встановлення суміжних меж землекористування між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, залишивши заїзд до будинку, який вказаний на плані встановлення меж, в складі земель загального користування.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, прийшов до висновку, що він повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Однак колегія суддів не погоджується з цим виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів зауважує, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року N 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Вище зазначені положення процесуального закону судом першої інстанції залишені поза увагою. Позивач в позовній заяві просить визнати протиправним та скасувати рішення Болехівської міської ради від 20.12.2010 року №18002/10 про затвердження акту узгодження меж земельної ділянки між нею та ОСОБА_4 з переведенням частини переданої у власність ОСОБА_3 земельної ділянки у заїзд загального користування, внесення змін в кадастровий план земельної ділянки та зобов»язання змінити технічну документацію із землеустрою при виготовленні документів, що посвідчують право власності позивача на земельну ділянку.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було правових підстав розглядати даний спір в порядку адміністративного судочинства, а такий слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Згідно позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне, а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови суду та закриття провадження у справі у зв'язку з неналежністю розгляду справи в порядку адміністративного судочинства на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, 203, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2011 року у справі № 2а-270/11 за позовом ОСОБА_3 до Болехівської міської ради Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, про скасування рішення - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.М. Довгополов

Судді Р. Й. Коваль

Т. І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлений 07.08.2015 року.