Справа № 2а/0570/4609/2012
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року 13 год. 20 хв.Справа № 2а/0570/4609/2012 СНДО/808/40/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сіпаки А.В.

при секретарі Горбовій І.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Проценко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Східної митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання неправомірними дій, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східної митниці про визнання неправомірними дій, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він знаходився на службі в органах Митної служби України з 22.10.1996р. Загальний стаж роботи в митних органах України на різних посадах складає 16 років. Остання займана посада - головний інспектор відділу оперативного реагування і проведення спеціальних заходів Східної митниці.

Наказом відповідача від 26.03.2012р. №285-к, позивач звільнений з посади відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з скороченням штатної чисельності).

Позивач вважає вказане рішення відповідача неправомірним з наступних підстав.

На думку позивача, при звільненні не було враховано переважне право на залишення позивача на роботі, а також не була дотримана процедура його звільнення з роботи.

З моменту попередження про майбутнє вивільнення і до звільнення, на Східній митниці були вакантні посади, які позивачу не пропонувалися. Факт наявності вакантних посад в даний період часу підтверджується кадровими наказами про переведення співробітників на інші посади за їх згодою, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість звільнення позивача у відповідності до п.1ст.40 КЗпП України.

Згідно ч.1 п.9 Ухвали Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових суперечок, розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням по п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміна в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація, скорочення чисельності або штату працівників, дотримання власником або уповноваженим ним органам норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переводу на іншу роботу або власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався працівник, що вивільняється, переважним правом на залишення на роботі.

Також, позивач зазначає, що він є ветераном війни - учасником бойових дій, у зв'язку з чим він має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у тому числі відповідно до п.13 ст.12 вказаного Закону України, переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Крім цього, на думку позивача, відповідачем порушені вимоги ст.42 КЗпП України, яка передбачає переважне право на залишення на роботі при вивільнені працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, та вимоги статті 49-2 КЗпП України, котра передбачає порядок вивільнення працівників.

До того ж, позивач зазначає, що за весь час праці в митних органах, він жодного разу не порушував присяги державного службовця, завжди цінувався як фахівець керівництвом , що підтверджується подяками та нагородами.

Яз зазначає позивач, робота на якій він працював понад 16 років, є єдиним доходом для його сім'ї. При цьому, позивач має на утриманні сина інваліда другою групи.

На підставі викладеного позивач просив визнати неправомірними дії відповідача щодо його звільнення та відмінити наказ відповідача №285-к від 26.03.2012р. про звільнення з посади головного інспектора відділу оперативного реагування і проведення спеціальних заходів відділу митної варти, у зв'язку з скороченням штатної чисельності; відновити на попередній посаді з 26.03.2012р.; провести перерахунок і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 26.03.2012р.

До початку розгляду справи позивач надав до суду уточнення до позовних вимог, в яких просив визнати незаконним і скасувати наказ відповідача №285-к від 26.03.2012р. в частині його звільнення з посади головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів №2 служби митної варти, у зв'язку з скороченням штатної чисельності; відновити на попередній посаді з 27.03.2012р.; провести перерахунок і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27.03.2012р.

Позивач у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, надав пояснення аналогічно викладеним в позові, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, надав суду письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач працював на різних посадах в митних органах України з 22.10.1996р. по 26.03.2012р., має спеціальне звання - радника митної служби України другого рангу, остання займана посада - головний інспектор відділу оперативного реагування і проведення спеціальних заходів відділу митної варти Східної митниці, що підтверджується трудовою книжкою та особовою карткою позивача.

Позивач має повну вищу освіту за спеціальністю - правознавство, кваліфікація - юрист, що підтверджується дипломом Академії митної служби України.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до Довідки №189 від 13.01.2012р., позивач має на утриманні ОСОБА_3, котрий має статус інваліда 2 групи загального захворювання.

Наказом відповідача від 26.03.2012р. №285-к, звільнено з займаної посади 26.03.2012р. відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з скороченням штатної чисельності, ОСОБА_1 - головного інспектор відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів №2 служби митної варти.

Проблемою даного спору є питання щодо правомірності звільнення позивача з публічної служби у зв'язку із скороченням штатної чисельності.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Правовідносини у сфері проходження державної служби регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну службу», КЗпП України та прийнятими на їх підставі нормативними актами.

За Конституцією України державна служба є єдиною за своїми основами (пункт 12 частини першої статті 92). Законодавство України стосовно державної служби, визначаючи загальні засади діяльності та статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, спрямоване на підвищення ефективності державної служби, добір компетентних і відданих справі кадрів, що досягається у тому числі і окремими заходами, а саме - встановленням додаткових, крім передбачених законами, процедур відбору громадян на державну службу та вимог, які висуваються до них, шляхів просування по службі, умов оплати праці державних службовців, підвищений рівень їх відповідальності у разі порушення дисципліни тощо.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 1 ст. 49-2 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Частинами 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Так, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 13.05.2009р. №464 «Про затвердження граничної чисельності працівників апарату центральних органів виконавчої влади і підпорядкованих їм територіальних органів та інших державних органів», гранична чисельність працівників територіальних органів Держмитслужби України складала 17759 одиниць.

Відповідно до наказу Держмитслужби від 08.10.2010р. №1189 затверджено граничну чисельність працівників Східної митниці у кількості 1068 одиниць.

Згідно наказу Східної митниці від 21.02.2011р. №168 введено в дії з 04.02.2011р. штатний розпис Східної митниці на 2011 рік в межах затвердженої штатної чисельності 1068 одиниць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2011р. № 1184 затверджена гранична чисельність працівників територіальних органів центральних органів виконавчої влади, в тому числі органів Держмитслужби України у кількості 15095 одиниць (з них державних службовців 13894 одиниць).

Відповідно до п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.11.2011р. № 1184, втратила чинність вищевказана Постанова Кабінету Міністрів України від 13.05.2009р. №464 «Про затвердження граничної чисельності працівників апарату центральних органів виконавчої влади і підпорядкованих їм територіальних органів та інших державних органів».

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 14.11.2011р. № 1184, наказом Держмитслужби України від 05.12.2011р. №1026 затверджено граничну чисельність працівників Східної митниці у кількості 908 одиниць.

Згідно наказу Східної митниці від 27.12.2011р. №1314 введено в дії з 27.12.2011р. структури та штатний розпис Східної митниці на 2011 рік в межах штатної чисельності 908 одиниць.

Судом по справі № 2а/0570/4609/2012 було встановлено, що протягом 2011 року в Східній митниці змінилась гранична чисельність працівників, а також відбулись зміни у структурі та штатному розписі Східної митниці.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 20.01.2012р., тобто не пізніше, ніж за два місяці, був попереджений про наступне вивільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України та зміни умов оплати праці згідно ст.103 КЗпП України, про що свідчить особистий підпис позивача на відповідному попереджені.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова № 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу не було запропоновано під час звільнення будь-яких вакантних посад.

Документального підтвердження на спростування даного факту відповідачем до суду не надано.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не було дотримано порядок звільнення позивача передбачений п.1 ст.40 та ч.1 ст. 49-2 КЗпП України.

Стосовно доводів позивача про відсутність при звільненні попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV та частини третьої статті 252 КЗпП звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини сьомої зазначеної статті рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування такої відмови, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілкової організації (профспілкового представника).

Тобто, з аналізу вищевказаних норм права вбачається, що слід з'ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови і не вправі давати оцінку обґрунтованості самого рішення.

І лише у разі відсутності в рішенні обґрунтування відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору власник або повноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Судом встановлено, що позивач був членом первинної профспілкової організації Східної регіональної митниці, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями розрахункових листів із зазначенням розмірів утримання з ОСОБА_1 профспілкових внесків. Представником відповідача не надано до суду ані згоди професійної спілки, ані її незгоди.

Таким чином, оскільки позивач на момент звільнення був членом виборного профспілкового органу, його звільнення мало бути проведено з дотриманням вимог статті 252 КЗпП та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» навіть у тому разі, коли в загальному порядку звільнення працівника відповідно до статті 43-1 КЗпП допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність звільнення позивача з посади.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність наказу Східної митниці № 285-к від 26.03.2012 «Про звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів № 2 служби митної варти та обґрунтованість позовних вимог щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів № 2 служби митної варти.

Щодо стягнення з Східної митниці Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.03.2012 по дату винесення рішення суд зазначає, що згідно статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позивачем не надано до суду документів на підтвердження вини органу, що розглядав трудовий спір, що призвело до розгляду заяви про поновлення на роботі більше одного року, а тому позовні вимог стосовно стягнення з Східної митниці Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід задовольнити в частині її стягнення в межах одного року.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати наказ Східної митниці № 285-к від 26.03.2012 «Про звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів № 2 служби митної варти.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів № 2 служби митної варти.

Стягнути з Східної митниці Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 51235 грн. 05 коп. (п'ятдесят одна тисяча двісті тридцять п'ять гривень п'ять копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів № 2 служби митної варти та в частині стягнення з Східної митниці Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 4211 грн. 11 коп. (чотири тисячі двісті одинадцять гривень одинадцять копійок) підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Сіпака