Справа № 462/5212/13-а
Суддя: Бориславський Ю. Л.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/5212/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, третя особа Залізничний відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про визнання дій протиправними та зобовязання поновити виплату раніше призначеної пенсії, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, третя особа Залізничний відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якій, з урахуванням уточнень до позову, просить визнати дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком протиправними та зобовязати відповідача поновити з 01.01.2013 р. виплату позивачу раніше призначеної пенсії за віком. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 та ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України. 07.10.2009 р. Конституційним Судом України було постановлено рішення, яким вищевказані приписи визнано неконституційними і в грудні 2012 р. вона звернулася з письмовою заявою до відповідача про поновлення виплати їй пенсії. Проте, позивач отримала лист від 28.12.2012 р. № 277/Т-К-9, у якому відповідач зазначив, що заяву про призначення пенсії подається заявником особисто або через свого представника за місцем проживання (реєстрації). Така особа має предявити паспорт або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання. Тобто, відповідач у своєму листі фактично відмовив у призначенні пенсії позивачу, порушуючи таким чином її конституційні права. Просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати дії відповідача щодо відмови у поновлені виплат призначеної пенсії протиправними з одночасним зобовязанням відповідача поновити виплату пенсію позивачу за віком з 01.01.2013 року.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 15.07.2013 р. /а.с.40/ в судове засідання не зявився, подав до суду письмові пояснення, оголошені в судовому засіданні та заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності /а.с.135/ в судовому засіданні позовні вимоги заперечила посилаючись на письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, в яких вказує, що згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам подається заявником особисто безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). В п. 16 вказаного Порядку зазначено, що особа, яка зверталася за пенсією повинна предявити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Крім того, вказує, що положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» втрачають чинність з 07.10.2009 р., тобто від дати прийняття рішення КСУ №25-рп/2009, а тому таке поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання після 07.10.2009 року. Просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, вказав на пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ст. 99 КАС України.

Представник третьої особи Залізничний відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення, які були оголошені в судовому засіданні, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо відновлення пенсій Залізничним відділом соцзахисту управління соцзахисту департаменту гуманітарної політики ЛМР та зобовязати управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки № 590 виданої 2008 р. гр. ОСОБА_4 проживала та була прописана по вул. Бр. Міхновських, 34/14 у м. Львові з 29.10.1982 р. по 24.12.1996 р. /а.с.5/

Згідно Рішення від 08.10.1997 р., долученого до матеріалів справи /а.с.9/, ОСОБА_5 надано дозвіл на постійне проживання в ОСОБА_6.

Як вбачається із копії паспорта АК 5195611, виданого 28.05.2004 року, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином ОСОБА_6. /а.с.16/

Згідно довідки від 27.12.2007 р. виданою установою соціального страхування обласного відділення в м. Кєльци, пані ОСОБА_1, реєстраційний номер 4, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 немає встановленого права на пенсію від часу вказаного в документі про праценеспроможність і до часу пенсії на підставі закону про соціальне страхування і не отримує перелічених свідчень з тутешнього обласного відділення. /а.с.15/

Відповідно до посвідчення № 168302, виданого Залізничним районним відділенням соціального страхування у Львові 02.02.1994 р., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, призначено пенсію за віком з заробітної плати 1332 рублі, розміром 360000 українських карбованців від дня 01.12.1993 року безстроково. /а.с.7/

Відтак, судом встановлено, що позивач, до переїзду на постійне місце проживання в ОСОБА_6, проживала у ІНФОРМАЦІЯ_4, що відноситься до території Залізничного району м. Львова та їй була призначена пенсія за віком безстроково.

Як вказала позивач в позовній заяві, в грудні 2012 р. вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова з заявою про поновлення виплати пенсії.

Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова було розглянуто вказану заяву. Відповідач у листі від 28.12.2012 року № 277/Т-К-9 зазначив, що пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам подається заявником особисто безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). Крім того, вказав, що положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» втрачають чинність з 07.10.2009 р., тобто від дати прийняття рішення КСУ №25-рп/2009, а тому таке поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання після 07.10.2009 року.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Порядок призначення, перерахунку та виплати пенсії за віком регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення», який набрав законної сили 01.01.1992 року, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав законної сили 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Отже, право позивача на отримання пенсії в Україні є її конституційним правом.

На підставі абз. 6, 11 ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» загальнообовязкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених Законом.

Таким чином, ОСОБА_1, яка є громадянкою ОСОБА_6 з 2004 р. та, на даний час, проживає там постійно, проте, до 1996 року була громадянкою України та постійно проживала в м. Львові, має такі ж конституційні права, як і інші громадяни України так як Конституція та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, як особа, якій до дня набрання чинності Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», була призначена пенсія за віком як громадянці України.

Крім цього, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009, на яке посилається відповідач у своїх запереченнях, визнано неконституційними положення п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обовязковість такого міжнародного договору не надана Верховною ОСОБА_2 України.

Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, яка була призначена їй з 01.12.1993 р. безстроково

Що стосується посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи позивач скерувала позовну заяву до суду 27.06.2013 року, що стверджується штампом на конверті /а.с.19/ та просить суд зобовязати відповідача поновити виплату призначеної їй пенсії з 01.01.2013 року, а відтак, позивач не пропустила шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Виходячи з наведеного, позовна вимога щодо зобовязання управління Пенсійного фонду в Залізничному районі м. Львова призначити пенсію, починаючи з 01 січня 2013 р. підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 6, 11, 17, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст.7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 протиправними.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова поновити виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком з 01 січня 2013 року.

Постанова може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні під час оголошення, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.