Справа № 810/601/15
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №810/601/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

03 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Київській області до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» про стягнення сум незаконно отриманої субвенції,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», в якому просив суд стягнути з відповідача у дохід Державного бюджету України незаконно отриману субвенцію у сумі 10249605,00 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовими особами позивача проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» за період з 01.06.2012 по 31.07.2014; за наслідками ревізії складено акт від 30.09.2014 №11-31/123.

Актом ревізії встановлено, що відповідачем в розрахунок фактичної собівартості теплової енергії за 2012 рік до статті «Газ» (для населення) протиправно включено витрати на газ по ціні, яка перевищує граничний рівень ціни на природний газ для суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, що призвело до завищення собівартості теплової енергії для населення в розрахунку фактичної собівартості теплової енергії по КП БМР «Білоцерківтепломережа» за 2012 рік на суму 10249605,00 грн.

З метою усунення виявлених ревізією порушень та попередження їх виникнення в подальшому, позивачем направлено до відповідача вимогу про усунення виявлених ревізією порушень законодавства від 05.11.2014 №11-16/2155, якою у пункті 6 зобов'язано відповідача забезпечити відшкодування зайво отриманої підприємством субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію за 2012 рік в сумі 684702,00 грн. та провести коригування заборгованості з різниці в тарифах на суму її завищення в розрахунках на отримання субвенції з державного бюджету на покриття різниці в тарифах за 2012 рік на 9675392,00 грн, за 2013 рік - 11565,00 грн, за І півріччя 2014 року - 7299,00 грн.

Листом від 27.11.2014 року №11-16/2247 позивачем було уточнено вимогу, у зв'язку із чим, враховуючи факти отримання відповідачем субвенції за 2012 рік, вимагав відшкодувати зайво отриману підприємством субвенцію з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію за 2012 рік в сумі 10249605,00 грн.

Згідно повідомлень відповідача від 05.11.2014 №1748/1, від 12.12.2014 №2061 та від 21.01.2015 останнім частково забезпечено відшкодування порушень, проте, станом на 29.01.2015 не відшкодовано порушення, усунення яких вимагається пунктом 6 вимоги від 05.11.2014 №11-16/2155 (уточненої 27.11.2014 №11-16/2247), а саме - не відшкодовано до Державного бюджету України кошти безпідставно отриманої субвенції на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію за 2012 рік у сумі 10249605,00 грн.

З метою стягнення з відповідача до Державного бюджету України вказаної суми субвенції позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між відповідачем (покупець) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець) укладено договір від 30.09.2011 №14/2402/11 на купівлю-продаж природного газу, предметом якого є постачання імпортованого природного газу у 4-му кварталі 2011 року та у 2012 році для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями. За умовами даного договору ціна газу за 1000 м3 становить 1091,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу від 27.11.2012, від 30.11.2012 та від 31.12.2012 до договору від 30.09.2011 №14/2402/11 обсяг спожитого КП БМР «Білоцерківтепломережа» газу, що використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, становить 24846,802 м3 на суму 32529433,18 грн.

Проте, на думку позивача, до розрахунків фактичної собівартості теплової енергії для населення мали бути включені витрати на газ у сумі 27107860,98 грн.

ДФІ у Київській області не заперечуються проведені КП БМР «Білоцерківтепломережа» розрахунки втрат тепла у котельних та теплових мережах за жовтень - грудень 2012 року у загальному розмірі 31514 Гкал, на виробництво яких було використано 4368061 м3 природного газу.

Проте, на думку відповідача, до розрахунків фактичної собівартості теплової енергії для населення за вказаний період (по втратах тепла) мають відноситись витрати на газ, як такий, що використовується підприємством виключно для компенсації втрат теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування, постачання та на витрати, пов'язані з технологічними потребами покупця лише в частині відпущеної теплової енергії населенню та за ціною, визначеною постановою НКРЕ від 13.07.2010 №813 у сумі 1091,00 грн. без ПДВ, а саме - на суму 4173577,00 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вказані доводи позивача є необґрунтованими з наступних підстав.

Так, як пояснив позивач, обрахунок фактичної собівартості теплової енергії для населення за жовтень - грудень 2012 року (по втратах тепла) ґрунтується на кількості природного газу, яка зазначена в актах приймання-передачі природного газу від 17.12.2013 до договору від 29.11.2013 №13/3677 ВТЕ(Р)-17.

Разом з тим, відповідачем обрахунок фактичної собівартості теплової енергії для населення (по втратах тепла) обраховувався згідно кількості природного газу, окремо виділеного з загального обсягу втрат для І групи -«населення».

Так, згідно п. 2.1 договору від 29.11.2013 №13/3677 ВТЕ(Р)-17 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) передав КП БМР «Білоцерківтепломережа» (покупець) спожитий покупцем у жовтні - грудні 2012 року газ у обсягах: у жовтні 2012 року - 710.687 тис.м3, листопаді 2012 року - 1380,484 тис.м3, у грудні 2012 року - 2276,890 тис.м3. Згідно п. 1.2 вказаного договору зазначений обсяг газу використовується покупцем виключно для компенсації втрат теплової енергії у процесі виробництва, транспортування, постачання та на витрати з технологічними потребами покупця.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначений обсяг газу згідно до умов договору та актів приймання-передачі природного газу від 17.12.2013 до договору від 29.11.2013 №13/3677 ВТЕ(Р)-17 не розділявся окремо по категоріях споживачів, а саме окремо: по категорії І група - «населення» та II група - «бюджет та інші». КП БМР «Білоцерківтепломережа» самостійно, виходячи з корисного відпуску теплової енергії, спожитої у період жовтня - грудня 2012 року, обраховано втрати теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування, постачання з розбивкою по групах: І група - 3712,741 тис.м3; ІІ група - 655,320 тис.м3. Після встановлення фактичного обсягу втрат теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування, постачання для категорії «населення» до розрахунків фактичної собівартості теплової енергії для населення за жовтень, листопад та грудень 2012 року (по втратах тепла) відповідачем було віднесено витрати на газ за ціною 3884,78 грн. без ПДВ на загальну суму 14423181,00 грн.

Отже, підставою для висновку про завищення відповідачем собівартості наданих послуг з теплопостачання для населення є обрахування відповідачем фактичного обсягу втрат теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування, постачання для категорії «населення» за тарифом, який встановлений для II групи - «бюджет та інші», який є вищим ніж встановлений постановою НКРЕ від 13.07.2010 № 813 та, відповідно, зайвого отримання субвенції на погашення заборгованості з різниці в тарифах на послуги з теплопостачання.

Статтею 23 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» встановлено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2012 № 517 затверджено Порядок та умови надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктом 6 вказаного порядку передбачено, що обсяг заборгованості визначається надавачами послуг як різниця між фактичними витратами на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається населенню, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення і фактичними нарахуваннями згідно з тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, з урахуванням перерахунків за низькоякісні та надані не в повному обсязі послуги та відрахуванням дотації місцевих бюджетів, отриманої надавачами послуг.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у вказаному пункті не зазначено, що втрати при транспортуванні теплової енергії не повинні враховуватися в розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах, що визначається учасниками розрахунків як різниця між фактичними витратами на теплову енергію (виробництво, транспортування і постачання теплової енергії) і фактичними нарахуваннями.

Згідно пункту 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. №318 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за №27/4248), собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

Як встановлено судом першої інстанції відповідач для визначення обсягів природного газу, які використовувались для виробництва теплової енергії для населення, які є складовими повної собівартості вироблення теплової енергії, при складанні розрахунку різниці у тарифах за жовтень - грудень 2012 року також застосувало норми Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 15.07.2010 №288 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 серпня 2010 р. за №671/17966), застосування якої згідно пункту 2 даного наказу є обов'язковим для суб'єктів господарювання різних форм власності, які використовують природний газ для виробництва теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання.

Згідно вказаної Методики теплогенеруючі підприємства визначають обсяги природного газу за ціною, яка відповідно до постанови НКРЕ від 13.07.2010 № 813 «Про затвердження граничного рівня ціни на природний газ для суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих», складає 1091 грн./1000 м. куб. (без ПДВ).

Проте, до граничної ціни не включено повний обсяг виробництва теплової енергії для потреб населення, та входить лише та частка теплової енергії («корисний відпуск»), яка спожита населенням до точки продажу, а саме - зовнішньої стіни житлового будинку.

Отже, під час формування граничного рівня ціни на природний газ для відповідних суб'єктів господарювання не враховується обсяг теплової енергії, яка при транспортуванні по трубопроводах втрачається згідно зі встановленими та затвердженими технологічними нормативами.

Тому відповідач в силу норм Методики №288 зобов'язаний був закуповувати природний газ на виробництво частини теплової енергії для потреб населення, яка втрачається відповідно до технологічних нормативів у процесі транспортування, за ціною 3388,48 грн./1000 м3 (без ПДВ), що фактично дорівнює ціні виробництва теплової енергії для бюджетних та інших споживачів.

Саме така ціна газу була встановлена додатковою угодою від 01.08.2012 №3 до Договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 №14/2506/11, предметом якого була купівля відповідачем природного газу у НАК «Нафтогаз України» виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами. Зокрема, пунктом 2 додаткової угоди №3 встановлено, що з 01.07.2012 ціна за 1000 м.3 природного газу становить 3884,78 грн, без ПДВ.

Така ж ціна газу встановлена у Договорі від 29.11.2013 №13/3677 ВТЕ(Р)-17 купівлі - продажу природного газу, що укладений між відповідачем та ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

З наведеного вбачається, що відповідач при складанні розрахунку різниці в тарифах за жовтень - грудень 2012 року обрахував втрати при транспортуванні теплової енергії, у тому числі по І групі - «населення», виходячи з фактичної ціни на газ (3884,78 грн. без ПДВ), встановленої договором від 29.11.2013 №13/3677 ВТЕ(Р)-17, яка була закуплена саме для компенсації втрат теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування, постачання на витрати пов'язані з технологічними потребами та фактично оплачена відповідачем ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Отже, на час виникнення спірних правовідносин Методика визначення обсягів природного газу, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України № 288 від 15.07.2010, діяла та була обов'язковою для застосування суб'єктами господарювання, які використовують природний газ для виробництва теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання, у т.ч. для відповідача.

Щодо доводів позивача в частині протиправності анулювання відповідачем актів приймання-передачі природного газу за жовтень - грудень 2012 року та підписання нових актів від 17.12.2013 та договору купівлі-продажу природного газу від 29.11.2013 №13/3677 ВТЕ(Р)-17, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Так, закупівля природного газу відповідачем у 2012 році здійснювалась згідно договорів з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а саме за договором від 30.09.2011 №14/2402/11, відповідно до якого підприємство придбало природній газ «для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями» та за договором від 30.09.2011 №14/2506/11, відповідно до якого підприємство придбало природній газ «для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, іншими споживачами та використовується теплогенеруючими (теплопостачальними) підприємствами на власні потреби та втрати».

Під час приймання-передавання газу за вказаними договорами було складено акти приймання-передачі природного газу: за договором від 30.09.2011 №14/2402/11 у загальній кількості 24846802 м3; за договором від 30.09.2011 №14/2506/11 у загальній кількості 8753666 м3.

Як пояснив відповідач, з метою уточнення обсягу газу, який був витрачений виключно для компенсації втрат теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування, постачання на витрати пов'язані з технологічними потребами між сторонами договору від 30.09.2011 №14/2506/11 було укладено новий договір купівлі-продажу природного газу від 29.11.2013 №13/3677 ВТЕ(Р)-17, згідно пункту 1.2 якого газ, що продається за цим договором, використовується виключно для компенсації втрат теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування, постачання на витрати пов'язані з технологічними потребами покупця. Об'єктом купівлі-продажу є передавання покупцеві газу у листопаді-грудні 2013 року в обсязі 4368,061 тис.м3, який спожитий покупцем у жовтні - грудні 2012 року.

У зв'язку з укладенням нового договору сторонами складено нові акти приймання-передачі природного газу від 17.12.2013 до договору від 29.11.2013 №13/3677ВТЕ(Р)-17, а попередньо складені акти приймання-передачі природного газу за договором від 30.09.2011 № 14/2506/11 у частині об'єму газу, який переданий виключно для компенсації втрат теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування, постачання на витрати пов'язані з технологічними потребами, анульовані.

На думку позивача, акти приймання-передачі природного газу від 17.12.2013 до договору від 29.11.2013 №13/3677 ВТЕ(Р)-17 про передачу природного газу для компенсації втрат у жовтні - грудні 2012 року складені та підписані всупереч пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її завершення.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги зазначені доводи позивача, оскільки однією із загальних засад цивільного законодавства згідно пункту 3 статті 3 Цивільного кодексу України є свобода договору.

Положення частини третьої статті 631 ЦК України дозволяють сторонам встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, тобто, поширити дію його умов на фактичні правовідносини, що виникли до моменту їх юридичного оформлення.

Отже, як вірно зазначено судом, законом не заборонено суб'єктам господарювання вносити зміни до попередньо складених документів, що стосуються їх господарських взаємовідносин, у т.ч. шляхом анулювання попередньо складених документів за їх взаємною згодою.

Крім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не обґрунтовано, яким чином анулювання актів приймання-передачі природного газу за жовтень - грудень 2012 року та підписання нових актів від 17.12.2013 та договору купівлі-продажу природного газу від 29.11.2013 №13/3677 ВТЕ(Р)-17 вплинуло на визначення відповідачем собівартості теплової енергії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Київській області залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі буде складено 10.08.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.