Справа № 2-а-4677/09/0270
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2011-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-4677/09/0270 Головуючий у 1-й інстанції: Драчук Т.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"21" лютого 2011 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.,

суддів - Степанюк А.Г. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Гончар Н.О.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2009 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень №/0 від 21 травня 2009 року; №/1 від 24 липня 2009 року та №/1 від 24 липня 2009 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2009 року в задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2009 року та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неповне зясування судом 1-ої інстанції обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 21 травня 2009 року головним державним податковим ревізором, проведена планова документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства СПД ОСОБА_3 за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року.

За наслідками перевірки складено акт перевірки № 905/1700/НОМЕР_1 від 21.05.2009, яким було встановлено порушення позивачем пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», зокрема, ФОП ОСОБА_3 невірно визначались періоди виникнення податкового зобов'язання з податку на додану вартість та не в повному обсязі були включені до податкового зобов'язання суми податку на додану вартість від реалізації товару.

Так, перевіряючими було встановлено, що податок на додану вартість в сумі 4334,17 грн., отриманий позивачем від TOB "Флін" у вигляді попередньої оплати за товар в березні 2008 року, СПД ОСОБА_2 було включено до податкового зобов'язання з податку на додану вартість в квітні 2008 року, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками березня 2008 року на 4334,0 грн. та завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками квітня 2008 року на 4334,0 грн.; податок на додану вартість в сумі 5977,0 грн., отриманий від TOB "Флін" у вигляді попередньої оплати за товар в травні 2008 року, СПД ОСОБА_2 включено до податкового зобов'язання з податку на додану вартість в червні 2008 року; податок на додану вартість в сумі 1074,0 грн. отриманий від TOB "Флін" у вигляді попередньої оплати за товар в липні 2008 року та 4206,0 грн. в серпні 2008 року, СПД ОСОБА_2 включено до податкового зобов'язання з податку на додану вартість у вересні 2008 року; податок на додану вартість в сумі 147,0 грн., отриманий від СПД ОСОБА_4 у вигляді попередньої оплати за товар в грудні 2008 року, СПД ОСОБА_2 не включено до податкового зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2008 року.

У зв'язку з виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки, Гайсинською МДПІ прийнято податкове повідомлення-рішеня № /0 від 21.05.2009 року, яким СПД ОСОБА_2 визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1779,6 грн., з яких: 147 грн. -основний платіж, 1632,6 грн. - штрафні (фінансові) санкції за порушення пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

СПД ОСОБА_2 оскаржив зазначене податкове повідомлення-рішення, за результатами розгляду скарги відповідачем податкове повідомлення-рішення № /0 від 21.05.2009 року залишено без змін та прийняте податкове повідомлення-рішення № /1 від 24.07.2009 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1779,6 грн., де 147 грн. -основний платіж, 1632,6 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Крім того, враховуючи що при визнанні донарахованої суми податку на додану вартість були не враховані вимоги абзацу 3 пп. 7.7.1 п. 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", відповідно до якого, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди, а при його відсутності зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

В зв'язку з зазначеним, Гайсинською МДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № 0/1 від 24.07.2009 року, яким збільшено донараховану суму податку на додану вартість на 4933,0 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 1510,90 грн..

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів зважає на наступне.

Законом України "Про податок на додану вартість" підпунктом 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з продажу товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, а у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно підпунктом 7.7.1. цього пункту, така сума підлягає сплаті до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При відємному значенні суми, розрахованої відповідно з підпунктом 7.7.1. цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди ( у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Закону), а при його відсутності зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судом вірно зазначено, що контролюючий орган, згідно абз. б підпунктом 4.2.2. пункту 4.2. статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», зобовязаний самостійно визначати суму податкового зобовязання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення сум його податкових зобовязань, заявлених а податкових деклараціях.

Відповідно до пп.17.1.3 п.17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така оплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для нарахування податку на додану вартість стало те, що позивачем невірно визначались періоди виникнення податкових зобов'язань по податку на додану вартість, а саме не відслідковувалась подія, що сталася раніше, та не в повному обсязі були включені до податкового зобовязання суми податку на додану вартість від реалізації товару.

А тому, колегія суддів знаходить вірним висновок суду першої інстанції, відповідно до якого відповідачем, як субєктом владних повноважень, вірно донараховано суму податкового зобовязання позивача по податку на додану вартість та застосовані штрафні (фінансові) санкції відповідно до вимог Закону та у відповідності до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 2 КАС України.

Враховуючи зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2009 року по справі № 2-а-4677/09/0270 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Суддя А.Г.Степанюк

Суддя С.Б.Шелест