Справа № 816/2583/15
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2583/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка М.В,,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Кушової І.Б., Тернової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу від 10.06.2015 №732/7 "Про звільнення ОСОБА_1.", поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що відповідач незаконно виніс наказ про звільнення її з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки займана нею посада не скорочувалась, а лише змінила назву. Вказувала на те, що відповідно до штатного розпису Головного управління юстиції станом на 01.01.2015 скорочено дві посади - провідного спеціаліста відділу планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності та заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, жодну з яких вона не займала. Стверджувала, що вона має переважне право на залишення на посаді, а тому у відповідача не було підстав для її звільнення передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У наданих до суду письмових запереченнях просив в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на те, що 10.02.2015 Заступником Міністра юстиції - керівником апарату Міністерства юстиції України затверджено штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, а також затверджено Штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Полтавській області станом на 06.02.2015.

Зі штатного розпису Головного управління юстиції у Полтавській області виведено усі посади та введено до штатного розпису Управління посади, визначені додатком № 3 до вищезазначеного наказу. Пунктом 8 наказу передбачено, що у зв'язку з виведенням (скороченням), визначених у додатку 1 посад працівників структурних підрозділів, запропонувати їм працевлаштування в інших структурних підрозділах, а при відмові від запропонованих посад попередити їх про можливе вивільнення згідно з п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю.

Попередженням від 10.04.2015 ОСОБА_1 попереджена про звільнення із займаною посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано посаду головного спеціаліста відділу планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Позивачка не погодилась з переведенням на запропоновану посаду, у зв'язку з чим 10.06.2015 була звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи викладене відповідач вважає, що спірний наказ був винесений Головним територіальним управлінням юстиції у Полтавській області з дотриманням вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.06.2012 працювала на посаді начальника управління бухгалтерського обліку, звітності та планово-ресурсного забезпечення головного бухгалтера Головного управління юстиції у Полтавській області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 10.06.2015 № 732/7 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління бухгалтерського обліку, звітності та планово-ресурсного забезпечення - головного бухгалтера у зв'язку із скороченням посади згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись зі своїм звільненням, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 встановлено, що діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

У відповідності до частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації чисельності або штату працівників.

Порядок вивільнення працівників передбачений статтею 49-2 КЗпП України.

Частинами першою та третьою цієї статті встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, що відповідач Попередженням від 10.04.2015 посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», наказ Міністерства юстиції України від 30.01.2015 № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 100/26545, наказ Міністерства юстиції України від 02.02.2015 №139/5 «Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції», наказ Головного територіального управління юстиції у Полтавській області «Про введення в дію штатного розпису Головного територіального управління юстиції у Полтавській області» від 05.03.2015 № 72/4 запропонував ОСОБА_1 зайняти посаду головного спеціаліста відділу планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально - технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Також вказаним попередженням позивачку повідомлено, про те що у разі її відмови вона підлягає звільненню з займаною посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України /а.с. 40/.

Судом досліджено вказане попередження та встановлено, що воно не містить інформацію про наступне вивільнення працівників у зв'язку з змінами в організації виробництва і праці або ліквідації чи реорганізації установи. Зазначене попередження містить лише посилання на нормативні акти Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та Накази Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про оптимізацію діяльності органів юстиції та введення в дію штатного розпису Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 05.03.2015 № 72/4 та попередження позивачки про те, що у разі її відмови від зайняти посади головного спеціаліста відділу планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально - технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вона буде звільнення з займаною посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про невиконання відповідачем обов'язку щодо повідомлення позивача про наступне звільнення. Наявність на Попередженні підпису ОСОБА_1, свідчить лише про її відмову у переведенні на займану посаду, однак не дає підстав вважати, що її було повідомлено про наступне звільнення.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Стосовно до правил п.1 ст.40 КЗпП може бути розірвано трудовий договір при відмові працівника укласти договір про повну матеріальну відповідальність з поважних причин (або коли раніше виконання обов'язків за трудовим договором не вимагало укладення договору про повну матеріальну відповідальність), а також з особою, що приймалась для заміщення відсутнього працівника, але пропрацювала більше чотирьох місяців, при поверненні цього працівника на роботу, якщо відсутня можливість переведення з її згоди на іншу роботу.

В ході розгляду справи судом були дослідженні штатні розписи Головного управління юстиції у Полтавській області на 2015 рік /а.с.58 - 61/, Головного територіального управління юстиції у Полтавській області станом на 06.02.2015 /а.с. 65 - 68/ та Наказ Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 05.03.2015 №72/4 «Про введення в дію штатного розпису Головного територіального управління юстиції у Полтавській області» з додатками /а.с. 62 - 65, 69 - 73/.

Пунктом 4 Наказу Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 05.03.2015 №72/4 передбачено перейменування структурних підрозділів Головного управління юстиції у Полтавській області згідно додатку 1.

Згідно додатку 1 Управління бухгалтерського обліку, звітності та планово - ресурсного забезпечення Головного управління юстиції у Полтавській області перейменовано в Управління фінансового та матеріально - технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Суд погоджується з твердженням позивачки стосовно того, що відбулась лише зміна назви відповідача про що свідчить інформація розміщена в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців Міністерства Юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), а саме: залишення за Головним територіальним управлінням юстиції у Полтавській області того самого ідентифікаційний код юридичної особи, що був і за Головним управлінням юстиції у Полтавській області - 34874347, також в графі: "дата державної реєстрації" зазначено дату 01.02.2007, що також свідчить про перейменування установи, а не її ліквідацію та створення нової установи.

Частиною другої статті 49-2 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Тобто, вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакантні посади, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Згідно додатку 2 до Наказу Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 05.03.2015 №72/4 до переліку посад, які виводяться зі штатного розпису Головного управління юстиції у Полтавській області віднесено посади начальника управління - головного бухгалтера та заступника начальника - начальника відділу Управління бухгалтерського обліку, звітності та планово - ресурсного забезпечення, а згідно додатку 3 до вказаного Наказу до посад, які вводяться до штатного розпису Головного територіального управління юстиції у Полтавській області віднесено посаду Начальника управління - головного бухгалтера Управління фінансового та матеріально - технічного забезпечення.

Зі змісту штатного розпису Головного територіального управління юстиції у Полтавській області станом на 06.02.2015, судом встановлено, що до штатного розпису відповідача входять такі посади, зокрема, начальник управління - головний бухгалтер Управління фінансового та матеріально - технічного забезпечення, заступник начальника управління - начальник відділу планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності, заступник начальника відділу, 7 головних спеціалістів та 2 провідних спеціаліста.

Отже, на час звільнення ОСОБА_1 в Головному територіальному управлінні юстиції у Полтавській області були наявні й інші посади окрім тієї, що була запропонована позивачці, однак вони їй запропоновані не були. Доказів зайнятості вище вказаних посад відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано вимоги частини другої статті 49-2 КЗпП України щодо пропонування позивачу іншої роботи.

Також, відповідачем суду не надано доказів не можливості виконання ОСОБА_1 інших обов'язків ніж ті, що покладені на головного спеціаліста відділу планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Статтею 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачка має досвід роботи за фахом з 2000 року, необхідну кваліфікацію та рівень знань для виконання обов'язків начальника управління - головного бухгалтера Управління фінансового та матеріально - технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_6 /а.с.41/ не може вважатися належним доказом в розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки перебування особи на лікарняному жодним чином не впливає на її досвід роботи, кваліфікацію та рівень знань. Вказаний аналіз не містить жодної інформації про рівень освіти ОСОБА_1 та ОСОБА_6, присвоєння їм кваліфікаційних розрядів, підвищення ними кваліфікації, про досвід трудової діяльності та інше.

Наявність у порівняльному аналізі інформації про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, судом оцінюється критично оскільки, згідно заперечень позивачку притягнуто до відповідальності у вигляді попередження за порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, а в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулось у зв'язку з частим перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному.

Відповідно до статті 151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Якщо працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж проявив себе як сумлінний працівник, то стягнення може бути зняте до закінчення одного року. Протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.

Отже, на час вирішення питання хто з працівників має переважне право на залишення на роботі дисциплінарне стягнення ОСОБА_1 вважається знятим, а вона такою, що не мала дисциплінарного стягнення.

Посилання відповідача на винесення Головним територіальним управлінням юстиції у Полтавській області наказу № 517/7 від 24.04.2015 «Про деприміювання ОСОБА_7 та ОСОБА_1 за результатами роботи в квітні 2015 року», судом оцінюються критично у зв'язку з тим, що відповідачем не було надано доказів порушення позивачем трудової дисципліни, а деприміювання відбулось в квітні 2015 року в період вирішення питання хто з працівників має переважне право на залишення на роботі, що в свою чергу свідчить про предвзяте ставлення відповідача до ОСОБА_1

Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно того, що Положенням про управління фінансового та матеріального-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Полтавській області розширено коло повноважень Управління, зокрема, юридичне забезпечення господарської діяльності, що призвело до зміни характеру трудової функції, оскільки доповнення посадових обов'язків начальника управління - головного бухгалтера не призводить до зміни професії.

Також відповідачем, суду не надано доказів того, що позивачка відмовилась від виконання обов'язків покладених на неї посадовою інструкцією начальника управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення - головного бухгалтера Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що відмова позивачки від виконання покладених на неї обов'язків є підставою для притягнення її дисциплінарної відповідальності, а не звільненням на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Як і не є підставою для звільнення ОСОБА_1 зміна порядку призначення на посаду головного бухгалтера Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, зокрема можливість призначення головного бухгалтера на посаду без отримання погодження Міністерства юстиції України.

В ході розгляду справи встановлено, що зміна в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації не відбувались, а під час скорочення штату працівників, відповідачем не було додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Пунктами 2 та 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин суд вважає за необхідне допустити постанову до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України №732/7 від 10.06.2015 "Про звільнення ОСОБА_1.".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління бухгалтерського обліку, звітності та планово-ресурсного забезпечення - головного бухгалтера Головного управління юстиції у Полтавській області з 10.06.2015.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 10.06.2015 по дату поновлення.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління бухгалтерського обліку, звітності та планово-ресурсного забезпечення - головного бухгалтера Головного управління юстиції у Полтавській області з 10.06.2015 та виплати заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2015 року.

Суддя С.С. Бойко