Справа № 2-а-65/11
Суддя: Лопатюк Н. Г.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-65/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді: Лопатюк Н.Г.

при секретарі: Ковальовій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення, суд,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 21.10.2010 року звернувся до суду з даним адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва та просив визнати дії відповідача такими що не відповідають вимогам чинного законодавства відносно нарахування та здійснення перерахування раніше призначеної, основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити основну і додаткову пенсію згідно вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з січня 2007р. по жовтень 2010р. включно в розмірі 71966грн. 61коп., зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплачувати основну і додаткову пенсію вподальшому згідно вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки зазначені грошові виплати виплачуються у меншому розмірі, ніж передбачено вказаним законом, просить перерахувати розмір пенсії і допомоги на оздоровлення.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням перерахунку пенсії, але отримав письмову відмову у здійсненні такого перерахунку, обґрунтовану наступним чином.

Відповідач посилається на ті підстави, що позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1 категорія), який має ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 р. № 654 Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян мінімальний розмір пенсії було підвищено до 1090 гривень та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян встановлено додаткову пенсію у розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а тому підстав для здійснення перерахунку не має оскільки іншого чинним законодавством не передбачено.

Оскільки зазначені виплати виплачуються йому у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством він був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та, просить перерахувати розмір основної і додаткової пенсії та здійснити відповідні виплати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі просив їх задовольнити, підтвердивши обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився, направив до суду письмові заперечення в яких просить відмовити в задоволенні заявлених вимог, посилаючись на вимоги Конституції України, Закону України «Про статус і соціальний захист населення, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про Державний Бюджет на 2008р.», постанови КМУ №530 від 28.05.2008р., № 654 від 16.07.2008р, на порядок організації державної влади в країні та бюджетні призначення на поточний рік.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, що підтверджується посвідченням серії А № 021193 (а.с.19).

Позивач має ІІ групу інвалідності довічно, у звязку з роботами, повязаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с.20).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду в Святошинському районі м. Києва та отримує пільгову пенсію відповідно до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 50 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами П групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам другої групи 75% мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до ст.53 даного закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів П групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

З 01.01.2008 року набрали чинності внесені зміни до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до якого у всіх випадках пенсії для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильської катастрофою не можуть бути нижчими 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а додаткова пенсія становила інвалідам II групи 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

22.05.2008 року Конституційним Судом України було винесено рішення, яким вищезазначені зміни до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи були визнані неконституційними, оскільки відповідно до ст. 22 Конституції України при прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, ст. 73 Закону України Про Конституційний Суд України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Також в резолютивній частині рішення від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зазначено, що положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Тобто, з набранням чинності вказаного рішення з 22.05.2008 року у позивача зявилось право на перерахунок пенсії у встановленому Законом розмірі.

Проте відповідач при нарахуванні пенсії став керуватися постановами КМУ № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року, в яких були визначені мінімальні розміри пенсій, зокрема, встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсія відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується інвалідам II групи у розмірі - 965 грн., щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується інвалідам II групи у розмірі - 20 відсотків до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, а починаючи з 1 липня 2008 року - встановлено доплату окремим категоріям осіб з тим, щоб їх пенсії (без урахування надбавок, підвищень додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, сум індексацій та інших доплат встановлених законодавством) досягали таких розмірів: інвалідам II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, а також ліквідаторам наслідків на ЧАЕС у 1986 році становить - 1090.00 грн.

Однак суд не може взяти до уваги і визначенні цими постановами Кабінету Міністрів розміри пенсії, оскільки питання розміру пенсій вирішені Законом України, а тому з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку підвищення пенсії застосуванню підлягає саме ОСОБА_2, а не постанова.

Відповідно до частини 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру пенсій позивача застосуванню підлягають частина 1 статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (станом на 31.12.2007 року), а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують зміст і обсяг існуючих прав позивача, що є порушенням положень ст. 22 Конституції України.

Зі змісту статей 50 та 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та встановлюються у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на не взяття до уваги положень частини 3 статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, та погоджується з доводами позивача, що наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, при нарахуванні пенсії відповідач повинен керуватися ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, де визначається розмір мінімальної пенсії за віком, яка встановлюються у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом та ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які були чинними станом на 31.12.2007 року, оскільки вихідним критерієм для обрахунку державної та додаткової пенсії виступає саме мінімальна пенсія за віком, яка визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, і встановлюються у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, виходячи з того, що іншій нормативно-правовий акт, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, відсутній.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить про те, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

У відповідності до положень ст. 46 Конституції України прийнято ОСОБА_2 України Про прожитковий мінімум. ОСОБА_2 дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Частиною 2 ст. 1 Закону України Про прожитковий мінімум встановлено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею 2 вказаного закону визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується зокрема на ч. 3 ст. 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Враховуючи викладене, в контексті положень Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007 року) та ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, суд вважає за необхідне застосування для визначення розміру щомісячної пенсії розмір прожиткового мінімуму, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної пенсії, що, на думку суду, не суперечить вимогам ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, мінімальний розмір пенсії за віком залежить від розміру прожиткового мінімуму, який встановлюється Законом України Про Державний бюджет, тому при розрахунку державної (основної) та додаткової пенсій, передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має застосовуватись розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про державний бюджет на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007 року), є протиправними, оскільки не відповідають вищевказаним вимогам закону, а тому позовні вимоги позивача ґрунтуються на правових нормах і підлягають задоволенню.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Разом з тим, нормою ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 21.10.2010 року, за таких обставин, позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду щодо вимог про зобовязання перерахунку пенсії до квітня 2010 року, визначеного КАС України, однак позивачем та його представником надано суду докази поважності пропущення даного строку, а саме як вбачається з матеріалів справи позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом в порядку Цивільного судочинства, однак ухвалою суду провадження у справі було закрито оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в зв*язку з чим суд вважає за необхідне поновити позивачу строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Щодо вимог позивача про здійснення виплати пенсії в майбутньому, то вони не підлягають задоволенню, оскільки зазначене право передбачене ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання та не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково з вирахуванням здійснених за цей період виплат.

Керуючись ст. 46 Конституції України, ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст.ст. 7-12, 69-71, 99, 128, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва щодо невиплати ОСОБА_1 державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров*ю, в обсязі передбаченому ст.ст. 54, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період з січня 2007р. по жовтень 2010р. (включно).

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва щодо виплати ОСОБА_1 державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров*ю, в обсязі меншому, ніж передбачено ст.ст. 54, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період з січня 2007р. по жовтень 2010р. (включно).

Зобов*язати Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва провести ОСОБА_1, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, перерахунок та виплату пенсії відповідно до вимог 54, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме у розмірі не менше 8 (восьми) прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність за період з січня 2007року по жовтень 2010р. включно з урахуванням виплат що були проведені за вказаний період.

Зобов*язати Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва провести ОСОБА_1, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров*ю, у розмірі не менше як 75% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до вимог 54, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період з січня 2007року по жовтень 2010р. включно з урахуванням виплат що були проведені за вказаний період.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляцйної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржувале судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої іншстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

С У Д Д Я: