Справа № 805/1596/15-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 р. Справа №805/1596/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

час прийняття постанови: 14 година 50 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Мангуш З.В. та представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій на суму 294 913, 70 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення заступника начальника Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області ОСОБА_4 від 09.04.2015 року № 000001/2102/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_3 в розмірі 294 913,70 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи" (далі - закон № 71) у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач не мав права проводити перевірку діяльності позивача.

Крім цього позивач вказує на те, що в акті перевірки відповідачем жодним чином не відображено, що позивачем подано до відповідних органів всі необхідні документи на отримання ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями чи тютюновими виробами.

Позивач посилається на те, що відповідачем не вірно розраховано розмір партії товару, що є істотною умовою для нарахування фінансових санкцій, які, на думку позивача, значно завищені відповідачем. Також позивач зазначає про те, що відповідачем, в порушення п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України (далі - ПК України) прийнято спірне рішення про застосування фінансових санкцій, а не податкове повідомлення - рішення.

Відповідач проти позову заперечував, зазначив про те, що спірне рішення було винесено у повній відповідності з чинним законодавством України.

Дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та встановив наступні обставини.

Відповідачем було отримано від Головного відділу в м. Маріуполі Управління служби безпеки України в Донецькій області лист від 20.03.2015 року, відповідно до якого за наявними даними, позивач реалізувала алкоголь та тютюн у магазині, розташованому за адресою: м. Маріуполь, пр-т. Металургів, 156, за відсутності електронно-касового апарату, без ліцензії на право торгівлі зазначеною групою товарів та без відповідного оформлення на роботу працівників.

Відповідачем, на підставі наказу про проведення фактичної перевірки № 105 від 20.03.2015 року (а.с.15) та направлення на проведення перевірки у період з 20.03.2015 року по 27.03.2015 року було проведено фактичну перевірку позивача з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами та з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб.

До початку проведення перевірки позивачем було отримано копію наказу № 105 на проведення перевірки, підписано направлення на перевірку, що не заперечується сторонами.

За результатами вказаної перевірки було складено акт фактичної перевірки № 71/05-19-21-11-1/НОМЕР_1 від 30.03.2015 року (далі - акт перевірки).

В акті перевірки відображено, що до перевірки позивачем надано лише договір оренди приміщення, виписка з ЄДРПОУ та трудові договори найманих працівників у кількості 16 штук. Ліцензії на право здійснення роздрібної чи оптової торгівлі алкогольними напоями/тютюновими виробами, супровідні документи на товар, що реалізується, реєстратор розрахункових операцій, книга обліку розрахункових операцій, розрахункові книжки, квитанції на момент проведення перевірки були відсутні.

Перевіркою встановлено факт реалізації у магазині позивача за адресою: м. Маріуполь, пр-т. Металургів, 156 алкогольних напоїв та тютюнових виробів без ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями чи тютюновими виробами. Фіскальний чек при придбанні вказаних товарів перевіряючим надано не було, касовий апарат відсутній.

09.04.2015 року відповідачем, на підставі вказаного акту перевірки та абз.5 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - закон № 482) , було прийнято спірне рішення № 000001/2102/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_3 у розмірі 294 913,70 грн..

Посилання позивача на те, що відповідач не мав права проводити перевірку діяльності позивача в силу дії мораторію, встановленого законом № 71 судом не приймаються з наступних причин.

Відповідно до п.3 розділу 2 "Прикінцеві положення" закону № 71 установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки субєктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, враховуючи, що основним видом економічної діяльності позивача, згідно з витягом та випискою з ЄДРПОУ є: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, приймаючи до уваги, що перевіркою було встановлено факт реалізації позивачем алкогольних напоїв та тютюнових виробів (які є підакцизними товарами відповідно до п. 215.1 ст. 215 ПК України), обмеження щодо проведення перевірок, встановлене законом № 71, на позивача не розповсюджується.

Під час проведення перевірки працівниками відповідача було складено акт опису алкогольної та тютюнової продукціївід 20.03.2015 року (а.с.43-55). Зазначений акт підписано позивачем без зауважень.

Згідно з вказаним актом, всього в магазині позивача було вилучено алкогольних напоїв та тютюнових виробів на загальну суму 147 456,85 грн., з яких: 2278 пляшок лікеро-горілчаних виробів на суму 127 273,65 грн. та 1180 пачок тютюнових виробів на суму 20 183,30 грн.

Посилання позивача на те, що відповідачем не було встановлено дійсної партії товару, з якої повинні вираховуватись фінансові санкції судом не приймається, оскільки, як зазначено в акті перевірки, будь-які товаро-супровідні документи на алкогольні напої чи тютюнові вироби, що реалізовувались у магазині позивача під час проведення перевірки були відсутні. Відповідні документи не були надані і на вимогу суду під час розгляду даної справи як і контррозрахунок сум фінансових санкцій. Таким чином вартість партії товару було визначено відповідачем за наявним у магазині товаром.

Відповідно до абз. 5 ч.2 ст. 17 закону № 482, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Враховуючи вищевказані обставини, відповідачем правомірно визначено суму фінансових санкцій, що підлягають застосуванню до позивача за порушення ст. 15 закону № 71.

Суд наголошує на тому, що акт перевірки підписано позивачем, яка була присутня під час проведення перевірки, без зауважень та жодних заперечень. Більше того, позивачем були надані начальнику Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області письмові пояснення від 20.03.2015 року (а.с.60), відповідно до яких позивач підтвердила факт реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів у магазині за адресою: м. Маріуполь, пр-т. Металургів, 156, без відповідної ліцензії. Вказана обставина позивачем не заперечується.

Посилання позивача на подання всіх необхідних документів для отримання ліцензії судом не приймається, оскільки відповідно до ст. 15 закону № 482, торгівля вказаним товаром дозволяється лише за наявності відповідної ліцензії, яку позивачем було отримано лише 13.04.2015 року (а.с. 21), тобто вже після проведення перевірки та винесення спірного рішення.

Щодо посилання позивача на те, що відповідачем, в порушення вимог п. 58.1 ст. 58 ПК України було винесено рішення про застосування фінансових санкцій, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України, у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Суд звертає увагу позивача на те, що у разі прийняття контролюючими органами рішення щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке рішення за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню, суд виходить з того, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

Запропонований підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Таким чином, враховуючи, що зі спірного рішення можна чітко встановити його зміст, а факт наявності порушення вимог закону, за який було винесено таке рішення, встановлено судом, посилання позивача на недоліки форми спірного рішення судом не приймаються.

Враховуючи вищевикладені обставини, відповідач, приймаючи спірне рішення діяв у повній відповідності з вимогами чинного законодавства України, а позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволеннню.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,06 розміру мінімальної заробітної плати; за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році встановлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень.

Позивач звернувся до суду з майновою вимогою про скаування рішення про застосування фінансових санкцій на суму 294 913,70 грн.

Таким чином, сумою судового збору за даним позовом є 4 872,00 грн.

Частина 3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", встановлює, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Судом встановлено, що під час звернення до суду з даним адміністративним позовом нею було сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн.

Таким чином, з урахуванням положень ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" та приймаючи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з позивача належить стягнути до Державного бюджету України решту суми судового збору в сумі 4 384,80 грн. (4 872,00 грн. (4 розміри мінімальної заробітної плати) - 487,20 (10 відсотків розміру ставки судового збору, сплачені позивачем при поданні даного позову) = 4 384,80 грн.).

На підстави викладеного, керуючись ст. ст. 15, 17 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", п.3 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи", ст.4 Закону України "Про судовий збір", Податковим кодексом України, ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій на суму 294 913, 70 грн. - відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) 4 384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Постанова прийнята складена та підписана в нарадчій кімнаті і проголошена у судовому засіданні 28 липня 2015 року.

Постанову буде складено у повному обсязі 03 серпня 2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частин постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бабіч С.І.