Справа № 803/248/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2015 року м. Київ К/800/38616/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Нечитайла О.М.

Суддів Кошіля В.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 березня 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року

у справі №803/248/13-а (6655/13/876)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Ратнівської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Ратнівської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення - рішення.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 27 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, відмовив у задоволені адміністративного позову.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надіслав до суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу позивача, за змістом яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Контролюючий орган на підставі наказу від 28 листопада 2012 року №387 та направлень на проведення перевірки від 28 листопада 2012 року №517, №518 провів фактичну перевірку господарської одиниці магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить позивачу як суб'єкту підприємницької діяльності, про що склав акт від 03 грудня 2012 року №237/21- 02/НОМЕР_1, яким встановив ведення позивачем обліку товарів за місцем реалізації та зберігання з порушенням вимог пункту 12 статті 3, статті 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а також невідповідність суми готівкових коштів у місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, що призвело до порушення вимог пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 31 січня 2013 року №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 30 331,90 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкового органу про ведення позивачем розрахункових операцій при продажу товарів з порушенням порядку встановленого податковим законодавством та невиконання позивачем обов'язку щодо забезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з правомірності застосування до позивача фінансових санкцій спірним рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи, проведеною перевіркою позивача встановлено реалізацію товару (алкогольних напоїв та тютюнових виробів) на суму 15 165,45 грн. за відсутності прихідних документів та книги обліку доходів та витрат.

Відповідно до приписів пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо), при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно положень статті 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами,що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

У відповідності до приписів статті 21 вказаного Закону, до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації,але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є фізичною особою - підприємцем, зареєстрованим у встановленому законом порядку як суб'єкт підприємницької діяльності, на якого поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності у порядку, встановленому законодавством про загальну систему обліку і звітності.

Отже, позивач перебуваючи на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зобов'язаний вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Оскільки, позивачем не надано до перевірки книгу обліку доходів і витрат, а також первинних документів на товар, податковий орган дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем зазначених норм закону.

При цьому, посилання позивача на втрату книги обліку доходів та витрат, як підставу звільнення від застосовування фінансових санкцій, правильно не взяті до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки в порушення приписів пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України, позивач у встановлений строк не повідомив орган державної податкової служби про втрату документів.

Крім того, відповідачем під час проведення перевірки Z - звітів позивача за 30 листопада 2012 року встановлено факт невідповідності суми готівкових коштів у місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті реєстратора розрахункових операцій станом на 11 годину 00 хвилин у розмірі 16,00 грн.

Пунктом 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції, зокрема, у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, вчинене вперше - в розмірі 1 гривня.

За встановленого судами попередніх інстанцій факту порушення позивачем вимог пункту 13 статті 3 зазначеного Закону, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у зазначеному розмірі відповідає правильному застосуванню вказаних вище норм.

При цьому, доводи позивача на процедурні порушення, допущені під час перевірки, як підставу для скасування спірного рішення, не заслуговують на увагу, оскільки перевірка проведена у відповідності до вимог статті 80 Податкового кодексу України, уповноваженими на те особами, акт перевірки підписаний особою, що фактично проводила розрахункові операції та один примірник акту отримано бухгалтером позивача, про що свідчать їх підписи.

Відповідно до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до органу державної податкової служби за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористався наданим йому законом правом для подання зауваження на акт перевірки.

Відтак, зазначені позивачем доводи щодо порушень контролюючим органом вимог податкового законодавства при проведенні перевірки, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

За змістом частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 березня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року у справі №803/248/13-а (6655/13/876) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Кошіль В.В.
Моторний О.А.