Справа № 537/3097/15-а
Суддя: Хіневич В. І.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 537/3097/15-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2015 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Хіневич В.І., при секретарі - Гавриш А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю - ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області про визнання протиправними рішень та спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду в особі представника за довіреністю - ОСОБА_3 з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області, в якому прохали визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області №227 та № 228 від 19.06.2015 року щодо відмови їм у поновленні виплати пенсії за віком та зобовязати відповідача повити їм виплату пенсії за віком з 30.05.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог вказали, що до липня 2005 року вони проживали у м. Кременчуці та отримували пенсію за віком. Надалі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, в звязку з чим виплату пенсії їм було припинено. 30.05.2015 року Позивачі через свого представника ОСОБА_3 звернулися до УПФ України в м. Кременчуці із заявою про поновлення їм виплати пенсії за віком. Рішеннями УПФ України в м. Кременчуці від 19.06.2015 року за № 227 та №228 позивачам відмовлено у поновленні виплати пенсії за віком у звязку зі відсутністю угоди між урядом України та Урядом держави Ізраїль. Вказані рішення прохають визнати протиправними та поновити їх права шляхом зобовязання відповідача поновити їм виплату призначеної раніше пенсії за віком.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявився, однак завчасно подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачів, позовні вимоги прохав задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, прохав у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що станом на день подання заяви про поновлення пенсії між Україною та державою Ізраїль, у сфері пенсійного забезпечення громадян України, які прийняті на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль не укладались. А тому відмова є обґрунтованою та відповідає вимогам законодавства.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, всебічно повно та обєктивно дослідивши і оцінивши всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до липня 2005 року були зареєстровані в м. Кременчуці. Після чого позивачі, які є громадянами України, виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю та на даний час перебувають на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль, що підтверджується копіями паспортів для виїзду за кордон. Позивачі є пенсіонерами, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями пенсійних посвідчень.

Письмовими доказами підтверджується, що 30 травня 2015 року представник позивачів за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 звернувся до УПФ України в м. Кременчуці із заявами встановленого зразка про поновлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсій за віком в розмірах відповідно до вимог чинного законодавства. До заяв представником були додані документи, а саме: копії нотаріально посвідченої довіреності, копії паспортів позивачів, копії пенсійних посвідчень, копії паспорта представника, копії довідок про присвоєння ідентифікаційних номерів.

Відповідачем - УПФ України в м. Кременчуці були розглянуті вказані заяви та 19.06.2015 року винесені рішення за № 227 та №228, відповідно до яких позивачам відмовлено у поновленні виплати пенсії за віком у звязку з тим, що документи не засвідчені у визначеному законодавством порядку та у звязку з відсутністю укладеної угоди між урядом України та Урядом держави Ізраїль.

Суд, вважає рішення відповідача про відмову у поновленні пенсії позивачам протиправними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Статтею 24 Конституції України закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року визначено, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.. 24 Конституції України. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватись із такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадяни України, позивачі мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

За змістом ч.1 ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Враховуючи зазначене, відповідач, припиняючи виплату пенсії позивачам у зв'язку з їх переїздом на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, діяв відповідно до вимог законодавства, яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин.

Судовим розглядом встановлено, що Міжнародних договорів між Україною та Державою Ізраїль стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 року вказав, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Після прийняття вищевказаного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 19 травня 2015 року дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Позивачі, як громадяни України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і на пенсійне забезпечення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність у позивачів права на поновлення пенсії за віком, яку вони отримували до виїзду на постійне місце проживання за межи України.

У відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Частина 1 статті 46 Закону визначає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно п. 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно п 4.8. Порядку заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Тож, твердження відповідача про те, що позивачам було відмовлено у призначенні пенсії через надання ними не завірених належним чином копій документів суд сприймає критично, адже у матеріалах пенсійної справи маються всі документи.

За таких обставин суд вважає, що позивачам не може бути відмовлено в поновленні пенсійних виплат з вказаних обставин.

Вирішуючи питання про дату поновлення виплати пенсії позивачам, суд виходить з того, що обов'язковою передумовою для поновлення виплати пенсії є подача пенсіонером відповідної заяви. Поновлення виплати пенсії з ініціативи територіального органу Пенсійного фонду України чинним законодавством - не передбачено.

З огляду на те, що ч.1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплати сум пенсії, на яку пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, суд вважає, що виплата пенсії позивачам підлягає поновленню з 30.05.2012 року, тобто за три роки до моменту звернення позивачів до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці із відповідними заявами.

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову в тому числі про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.9, 11, 12, 71, 86, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, ст..24, ст. 46 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року, постановою Верховного суду України від 19 травня 2015 року, Законом «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФ України 25.11.2005 року, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю - ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області про визнання протиправними рішень та спонукання до вчинення дій, задовольнити.

Визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області № 228 від 19.06.2015 року щодо відмови ОСОБА_1 поновити виплату пенсії за віком.

Визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області № 227 від 19.06.2015 року щодо відмови ОСОБА_2 поновити виплату пенсії за віком.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 30.05.2012 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком з 30.05.2012 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області на протязі десяти днів з дня її проголошення, з одночасним поданням копії апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В.І. Хіневич