Справа № 806/1550/15
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м.Житомир справа № 806/1550/15

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Коваль О.В.,

за участю: представника позивача Іванкевича С.Л.,

представника відповідача Луцюк А.В.,

представника третьої особи Ковалевського Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання дій протиправними,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" звернулось до суду із позовом, у якому просить визнати протиправними дії управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2015 та накладення штрафу на кошти та майно ТОВ "Юнік Фарма" та оголошення заборони на його відчуження, що було здійснено на підставі виконавчого напису від 11.04.2015 № 41, вчиненим приватним нотаріусом Харабаш О.І. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, вчиняючи дії з відкриття виконавчого провадження порушив норми Закону України "Про виконавче провадження", оскільки мав всі підстави відмовити заявникові - Публічному акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" у відкритті виконавчого провадження у зв'язку із незаконністю виконавчого напису.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Пояснила, що виконавчий напис від 11.04.2015 № 41, вчинений приватним нотаріусом Харабаш О.І. відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", а тому підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, встановлених статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження",- не було. Також, на підставі заяви стягувача, відповідачем одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, постановою від 14.04.2015 накладено арешт на майно та заборону на його відчуження. На переконання відповідача, дії державного виконавця при прийнятті зазначених постанов повністю узгоджуються із вимогами Закону України "Про виконавче провадження".

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма".

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представник третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог з огляду на наступне.

Встановлено, що 14.04.2015 Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області із заявою за вих. № 140-0-0-0018-998, з проханням прийняти виконавчий напис нотаріуса від 11.04.2015 та відкрити виконавче провадження щодо примусового стягнення на його користь заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" у розмірі 4165529,47 грн, з них: 4016479,55 грн - сума наданих грошових коштів (прострочене зобов'язання за основним боргом); 149049,92 грн - проценти за користування грошовими коштами. Також, просив, одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на все майно та кошти боржника (а.с. 61-62).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно зі частиною 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Отже, законом на державного виконавця покладено обов'язок прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження за наявності одночасно трьох ознак:

1) не закінчився строк пред'явлення до виконання виконавчого документу;

2) виконавчий документ відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", які закріплені у статті 18 указаного Закону;

3) виконавчий документ пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Встановлено, що за результатами розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області 14.04.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 41, виданого11.04.2015 приватним нотаріусом Харабаш О.І. про стягнення з ТОВ "Юнік Фарма" (11701, Житомирська область, м. Новоград - Волинський, вул. Шевченка, 19, податковий номер -30600896, рахунок № в Житомирській обласній дирекції AT "Райффайзен Банк Аваль", МФО 311528, код банківської установи 30600896) на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (м. Київ, вул. Лескова, 9, податковий номер -14305909, рахунок № 29099160 в Житомирській обласній дирекції AT "Райффайзен Банк Аваль". МФО 311528, код банківської установи 20404691) несплаченої в строк заборгованості за Договором про факторингове фінансування з регресом №017/42-0-1/138 від 05.10.2011 та додатковими угодами №017/42-0-1/138/1 від 01.11.2011, №017/42-0-1/138/2 від 01.02.2012, №017/42-0-1/138/3 від 10.04.2012, №017/42-0-1/138/4 від 29.08.2012, №017/42-0-1/138/5 від 20.09.2012, №017/42-0-1/138/6 від 14.03.2013, №017/42-0-1/138/8 від 21.05.2013, №017/42-0-1/138/9 від 23.05.2013, №017/42-0-1/138/10 від 07.08.2013 до нього, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, а саме: грошових коштів у розмірі у розмірі 4165529,47 грн (чотири мільйони сто шістдесят п'ять тисяч п'ятсот двадцять дев'ять гривень 47 коп.) за період з 22 квітня 2014 р. по 26 листопада 2014 р. (строк, за який має проводитися стягнення), з них: 4016479,55 грн (чотири мільйони шістнадцять тисяч чотириста сімдесят дев'ять гривень 55 коп.) сума наданих грошових коштів (прострочене зобов'язання за основним боргом); 149049,92 грн (сто сорок дев'ять тисяч сорок дев'ять гривень 92 коп.) - проценти за користування грошовими коштами (прострочена заборгованість за відсотками).

Також, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.04.2015 державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ "Юнік Фарма" (адреса: вул. Шевченка, 19, м. Новоград-Волинський, ) у межах суми звернення стягнення 4165529,47 грн та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Не погодившись із діями відповідача при прийнятті указаних постанов, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи відповідність дій відповідача при прийнятті постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступних мотивів.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини";

10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Досліджуючи виконавчий напис від 11.04.2015, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харабаш О.І., судом встановлено, що останній повністю відповідає вимогам, закріпленим у частині 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Також, суд зауважує, що строк пред'явлення до виконання виконавчого напису від 11.04.2015 не закінчився, і зазначений виконавчий документ пред'явлено стягувачем, відповідно до статей 20-21 "Про виконавче провадження", до належного органу державної виконавчої служби.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що відповідач при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2015 з примусового виконання виконавчого напису від 11.04.2015 діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законом України "Про виконавче провадження".

Також, суд вважає безпідставними доводи представника позивача про протиправність дій відповідача при прийнятті постанови про арешт майна та заборону на його відчуження, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження скористалось своїм правом, закріпленим у статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", та просило відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на все майно та кошти боржника.

У свою чергу, частиною 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З огляду на викладене, суд вважає, що дії відповідача при прийнятті постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.04.2015 узгоджуються із положеннями Закону України "Про виконавче провадження" і є правомірними.

У судовому засіданні представник позивача акцентував увагу на листі Головного управління юстиції у м. Києві №10950/0/11-15 від 08.06.2015, відповідно до якого приватна нотаріальна діяльність Харабаш О.І. зупинена, оскільки виконавчий напис вчинено останньою з порушенням вимог договору про факторингове фінансування з регресом № 017/42-0-1/138 від 05.10.2011. Також зазначав, що рішенням господарського суду м. Києва виконавчий напис від 11.04.2015 № 41 визнано таким, що не підлягає виконанню, однак вказане судове рішення не набрало законної сили, оскільки оскаржено Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" до суду апеляційної інстанції.

Суд наголошує на тому, що дані обставини не мають жодного значення для вирішення даної справи, оскільки вони не існували і не могли існувати на дату прийняття відповідачем постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Суд звертає увагу, що Законом України "Про виконавче провадження" на державного виконавця покладено лише обов'язок перевірити відповідність виконавчого документа вимогам частини 1 статті 18 Закону, а не надавати правову оцінку виконавчому документу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачеві, що поки триває судове оскарження виконавчого напису від 11.04.2015 № 41 Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" має гарантоване статтею 35 Закону України "Про виконавче провадження" право звернутись до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій.

У відповідності до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність оспорюваних дій.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та спростовані доказами, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 16 липня 2015 р.