Справа № 368/1580/13-а
Суддя: Шевченко І. І.
Дата ухвалення: 2013-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/1580/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2013 року Кагарлицький районний суд Київської області під головуванням судді Шевченко І.І., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Кагарлик справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання дій та рішення субєкта владних повноважень неправомірними та його скасування, -

в с т а н о в и в:

позивач та його представник просять суд визнати дії XXXVIII сесії Кагарлицької міської ради V скликання по ухваленню рішення № 347 від 30 червня 2009 року про затвердження протоколу постійної комісії відповідача з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та адміністративного устрою від 26 червня 2009 року, неправомірними, визнати незаконним та скасувати рішення XXXVIII сесії Кагарлицької міської ради V скликання по ухваленню рішення № 347 від 30 червня 2009 року про затвердження протоколу постійної комісії відповідача з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та адміністративного устрою від 26 червня 2009 року, посилаючись на те, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3945254 виданого 23 червня 2004 року Кагарлицьким БТІ на підставі договору дарування від 04 червня 2004 року посвідченого та зареєстрованого в реєстрі Кагарлицької районної державної нотаріальної контори за № 2198 йому належить ? частина будинку № 8 по вул. Загородня в м. Кагарлику Київської області.

За вказаною частиною житлового будинку, у відповідно до реєстрових записів земельно-кадастрової книги відповідача значилася земельна ділянка площею 0,09 га, яка знаходилася у користуванні дарителя ОСОБА_3.

У відповідності до частини 1 статті 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

30 серпня 2006 року Кагарлицька міська рада рішенням сесії № 59/6/5, розглянувши його заяву, керуючись декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», ст. 3 Земельного кодексу України та ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» передала йому безоплатно у власність вказану вище земельну ділянку.

Технічною документацією, яка була рішенням відповідача, були встановлені на місцевості та погоджені зовнішні її межі, а 26 грудня 2006 року відповідачем йому було видано Державний акт зареєстрований в реєстрі за № 94 на право власності на земельну ділянку площею 0,0804 га, яка розташована в м. Кагарлику вул. Загородня, 8.

При виготовленні технічної документації зовнішні межі належної йому земельної ділянки погоджувалися із суміжними землекористувачами, а також відповідачем, і при цьому будь яких зауважень не було.

15 червня 2007 року Кагарлицькою районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4 ( померлого 23 листопада 2008 року) видано свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за № 1-1545 на іншу ? частину житлового будинку № 8 по вул. Загородній в м. Кагарлику право власності, на яку він зареєстрував на себе в Кагарлицькому БТІ згідно витягу № 14955044 від 19 червня 2007 року, тобто після отримання ним правовстановлюючого документа на належну йому земельну ділянку.

Право користування чи власності на земельну ділянку площею 0,06 га, яка була закріплена за вказаною частиною будинку, у відповідності до визначеного законодавством порядку, до ОСОБА_4 не переходило, а попередній землекористувач ОСОБА_5 померла.

Вказана частина житлового будинку перейшла у володіння третьої особи за даним позовом ОСОБА_2 на підставі договору міни від 20 травня 2008 року, а право власності виникло після реєстрації в Кагарлицькому БТІ 21 червня 2008 року.

12 вересня 2008 року XXIX сесія Кагарлицької міської ради V скликання приймається рішення № 297 про надання у власність третьої особи за даним позовом земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд по вул. Загородня, 8 в м. Кагарлик площею 0,06 га при цьому вказаним рішенням остаточний розмір земельної ділянки визначається технічною документацією по складанню державного акта на право власності на землю.

Після отримання вказаного рішення, ОСОБА_2 звертається до відповідача із заявою про визначення проїзду до житлового будинку № 8 по вул. Загородня в м. Кагарлику.

26 червня 2009 року головою постійної комісії відповідача з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та адміністративного устрою ОСОБА_6 одноособово, без виїзду на місце розташування земельної ділянки та без її обстеження та складання відповідного документа, від імені комісії було складено протокол про допущені ним порушення при приватизації земельної ділянки - приватизацію частини існуючого проїзду, що на час складання протоколу створило перешкоди для під'їзду та заїзду автомобілем ОСОБА_2 до його частини будинку.

Рішенням XXXVIII сесії Кагарлицької міської ради V скликання від 30 червня 2009 року безпідставний ( фальсифікований ) протокол постійної комісії відповідача з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та адміністративного устрою було затверджено та рекомендовано ОСОБА_7 (представнику ОСОБА_2В.) звернутися до суду для скасування виданого йому державного акта на землю.

Незважаючи на те, що на час приватизації ним земельної ділянки в 2006 році ОСОБА_2, а також попередній власник частини будинку ОСОБА_8 юридичного відношення до земельної ділянки не мали, так як не були суміжними користувачами, а тому їх права порушені не були, висновки відповідача , як органу який представляє владу в місті та інтереси згідно з делегованими державою повноваженнями, є неправомірними та такими що порушують його права.

Вказаного рішення відповідача стало підставою для безпідставного звернення до суду ОСОБА_2

Вважаю дії суб'єкта власних повноважень, сесії міської ради, неправомірними, а її рішення такими, що не ґрунтуються на нормах Конституції України та Земельного кодексу України та порушує його законні права на володіння земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 8 Основного Закону України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина друга статті 14).

За Конституцією України кожен має право, зокрема, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (частини перша, друга, четверта статті 41).

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина друга статті 78 Кодексу).

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону (частина друга статті 13 Конституції України. До таких об'єктів належать, зокрема, земельні ділянки.

Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства.

Таким чином, стосовно права отримання земельних ділянок у власність діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

За таких обставин прийняте 30 червня 2009 року XXXVIII сесією Кагарлицької міської ради V скликання рішення № 347 є таким що не ґрунтуються на законі та обмежують його право володіння земельною ділянки в межах встановлених Державним актом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися. Представник позивача, на підставі довіреності позивача представляючи його інтереси в суді подав до суду заяву. Згідно наданих йому повноважень позовні вимоги ним підтримуються в повному обсязі, про те будучи завчасно повідомленим про час та місце слухання справи ні він, ні мій довіритель не зможуть з'явитися до суду для участі в судовому засіданні, а відповідач за наявною інформацією надіслав до суду заяву про визнання позову та прохання розглядати справу без його участі, потреби заслуховування свідків чи експерта по даній справі не має, а тому, враховуючи вимоги ст. 128 КАС України, не заперечує та просить суд розглянути дану справу у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в особі Кагарлицької міської ради Київської області в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, в якій адміністративний позов ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання дій ХХХУІ1І сесії Кагарлицької міської ради У скликання по ухваленню рішення № 347 від 30 червня 2009 року про затвердження протоколу постійної комісії відповідача з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та адміністративного устрою від 26 червня 2009 року неправомірними, визнання його незаконним та скасування, визнає в повному обсязі та погоджується з позовними вимогами позивача і просить справу слухати без участі представника міської ради.

Третя особа в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Держава відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальної громади, відповідно на території сіл, селищ, міст.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Земельним кодексом, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 р. № 10-рп/2010, положення ч. 1 ст. 143 Конституції України, згідно з якою органи місцевого самоврядування «вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції», слід розуміти так, що вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень. Органи місцевого самоврядування відповідно до Земельного кодексу України вирішують питання про розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, та при вирішенні таких питань ці ради виступають як суб'єкти владних повноважень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція, адміністративних судів належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Органи місцевого самоврядування в межах, встановлених законом, володіють повною свободою дій для здійснення власних ініціатив з будь-якого питання, який не виключений з їх компетенції та не віднесений до компетенції іншого органу влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства.

У відповідності до норм ст. ст. 159, 160 ЗК України земельні спори розглядаються як правило за участю зацікавлених сторін, які обов'язково повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду справи. У рішенні органу місцевого самоврядування визначається порядок його виконання. Сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитись з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

Згідно з чинним ЗК України земельні спори розглядаються на сесіях рад чи засіданнях їх виконавчих органів.

Рішення з земельного спору повинно бути винесене компетентним органом, тобто тим органом, якому підвідомчий спір. Рішення щодо земельного спору повинно містити: вступну частину, в якій зазначається час і місце його розгляду, найменування органу, що його постановив, перелік осіб, які його приймали, найменування сторін та інших осіб, що брали участь у справі; описову частину, де викладається суть вимоги заявника, заперечень відповідача; мотивувальну частину, де обгрунтовуються висновки з урахуванням фактичних обставин. Вони повинні цілком відповідати всім документам (доказам), що наявні у справі; резолютивну частину, де міститься кінцевий висновок, підсумок щодо спору, порядок його виконання та строки і порядок оскарження.

згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3945254 виданого 23 червня 2004 року Кагарлицьким БТІ на підставі договору дарування від 04 червня 2004 року посвідченого та зареєстрованого в реєстрі Кагарлицької районної державної нотаріальної контори за № 2198 йому належить ?? частина будинку № 8 по вул. Загородня в м. Кагарлику Київської області.

За вказаною частиною житлового будинку, у відповідно до реєстрових записів земельно-кадастрової книги відповідача значилася земельна ділянка площею 0,09 га, яка знаходилася у користуванні дарителя ОСОБА_3.

У відповідності до частини 1 статті 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

30 серпня 2006 року Кагарлицька міська рада рішенням сесії № 59/6/5, розглянувши його заяву, керуючись декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», ст. 3 Земельного кодексу України та ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» передала йому безоплатно у власність вказану вище земельну ділянку.

Технічною документацією, яка була рішенням відповідача, були встановлені на місцевості та погоджені зовнішні її межі, а 26 грудня 2006 року відповідачем йому було видано Державний акт зареєстрований в реєстрі за № 94 на право власності на земельну ділянку площею 0,0804 га, яка розташована в м. Кагарлику вул. Загородня, 8.

При виготовленні технічної документації зовнішні межі належної йому земельної ділянки погоджувалися із суміжними землекористувачами, а також відповідачем, і при цьому будь яких зауважень не було.

15 червня 2007 року Кагарлицькою районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4 ( померлого 23 листопада 2008 року) видано свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за № 1-1545 на іншу ? частину житлового будинку № 8 по вул. Загородній в м. Кагарлику право власності, на яку він зареєстрував на себе в Кагарлицькому БТІ згідно витягу № 14955044 від 19 червня 2007 року, тобто після отримання ним правовстановлюючого документа на належну йому земельну ділянку.

Право користування чи власності на земельну ділянку площею 0,06 га, яка була закріплена за вказаною частиною будинку, у відповідності до визначеного законодавством порядку, до ОСОБА_4 не переходило, а попередній землекористувач ОСОБА_5 померла.

Вказана частина житлового будинку перейшла у володіння третьої особи за даним позовом ОСОБА_2 на підставі договору міни від 20 травня 2008 року, а право власності виникло після реєстрації в Кагарлицькому БТІ 21 червня 2008 року.

12 вересня 2008 року XXIX сесія Кагарлицької міської ради V скликання приймається рішення № 297 про надання у власність третьої особи за даним позовом земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд по вул. Загородня, 8 в м. Кагарлик площею 0,06 га при цьому вказаним рішенням остаточний розмір земельної ділянки визначається технічною документацією по складанню державного акта на право власності на землю.

Рішення XXXVIII сесії Кагарлицької міської ради V скликання від 30 червня 2009 року "Про затвердження протоколу постійної комісії з питань регулювання земельних відносин" щодо розгляду заяви ОСОБА_7 та рекомендації звернутися до суду до суду для скасування державного акту, виданого гр.. ОСОБА_1, якими затверджено протокол постійної комісії міської ради з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та адміністративного устрою від 26.06.2009 року.

З протоколу засідання постійної комісії Кагарлицької міської ради з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та адміністративного устрою від 26.06.2009 року вбачається, що на засіданні були присутніми ОСОБА_6 - голова комісії, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 - члени земельної комісії.

Як видно із вищевказаних документів, при вирішенні органом місцевого самоврядування земельного спору не вивчались земельно-облікові документи Кагарлицької міської ради Київської області, матеріали інвентаризації земель та будь-які інші документи. При розгляді даного земельного спору не було залучено спеціалістів будівельної галузі, які також повинні давати свої рекомендації та пропозиції щодо вирішення земельного спору.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 взагалі не було повідомлено належно про час та місце розгляду земельного спору 26.06.2009 року, а також, яким органом розглядається спір, йому не були роз'яснені права передбачені ст.160 ЗК України і, відповідно, він ними не скористався.

Дані обставини знайшли своє підтвердження.

За встановлених обставин, суд вважає, що рішення XXXVIII сесії Кагарлицької міської ради V скликання від 30 червня 2009 року "Про затвердження протоколу постійної комісії з питань регулювання земельних відносин", якими затверджено протоколи постійної комісії з питань регулювання земельних відносин" щодо розгляду заяви ОСОБА_7 та рекомендації звернутися до суду до суду для скасування державного акту, виданого гр.. ОСОБА_1, якими затверджено протокол постійної комісії міської ради з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та адміністративного устрою від 26.06.2009 року є протиправними і підлягають до скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, Законом України «Про місцеве самоврядування», ЦК України, рішенням Конституційного суду України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання дій та рішення субєкта владних повноважень неправомірними та його скасування задовольнити.

Визнати дії XXXVIII сесії Кагарлицької міської ради V скликання по ухваленню рішення № 347 від 30 червня 2009 року про затвердження протоколу постійної комісії відповідача з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та адміністративного устрою від 26 червня 2009 року, неправомірними.

Визнати незаконним та скасувати рішення XXXVIII сесії Кагарлицької міської ради V скликання по ухваленню рішення № 347 від 30 червня 2009 року про затвердження протоколу постійної комісії відповідача з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та адміністративного устрою від 26 червня 2009 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протя гом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини тре тьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отри мання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можли вість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії поста нови суду.

Суддя ОСОБА_12