Справа № 817/2040/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2040/15

31 липня 2015 року 16год. 40хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А., за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не з'явилася,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Начальника відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції
про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі по тексту постанови ОСОБА_1) звернулася до суду з позовом до начальника відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції (далі по тексту постанови начальник відділу ДВС Кузнецовського МУЮ) про визнання бездіяльності незаконною щодо ненадання у передбачений законом строк відповіді на заяву від 13.05.2015 про оскарження дій державного виконавця відділу ДВС Кузнецовського МУЮ; зобов'язання скасування постанови від 10.09.2007 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зняття арешту з квартири в АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заява позивача від 13.05.2015 про оскарження дій державного виконавця розглядалася начальником відділу ДВС Кузнецовського МУЮ понад визначений законом строк. Вважає, що рішення від 06.07.2015 №1885 (у формі листа) про відмову у задоволенні такої заяви прийняте з порушенням встановленої форми визначеної законодавством України.

У судове засідання позивач не прибула, адміністративний позов містить клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач заперечень суду не надав, у судове засідання не прибув.

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін у судовому засіданні. За таких обставин, з урахуванням ч.4 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе вирішити спір без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.6 ст.12 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не забезпечується.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.05.2015 ОСОБА_1 надіслано начальнику відділу ДВС Кузнецовського МУЮ скаргу (заяву) про скасування постанови від 10.09.2007 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зняття арешту з квартири в АДРЕСА_1., оскільки 1/4 частки даної квартири належить їй на праві спільної сумісної власності (а.а.с.10-11).

Листом від 06.07.2015 №1885 позивачу було відмовлено у задоволенні такої заяви з посиланням на те, що за даними Кузнецовського МБТІ 1/1 частки вказаного житла належить на праві спільної сумісної власності боржнику (ОСОБА_2) та у якого існує заборгованість, а відтак, зняти арешт неможливо (а.с.12).

На думку суду, такі дії та рішення органу є протиправними.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.2 ст.11 Закону №606-XIV).

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону N606-XIV передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника.

Згідно з матеріалами справи, 10.09.2007 державним виконавцем відділу ДВС у м.Кузнецовськ, в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.08.2001 №2-743 про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно з якою накладено арешт на всю квартиру в АДРЕСА_1. (а.с.8).

Копії даної постанови були направлені відділом ДВС у м.Кузнецовськ боржнику та стягувану (а.с.9), доказів про направлення іншим зацікавленим особам суду не надано.

08.05.2015 ОСОБА_1 отримала копію оспорюваного рішення, інших доказів, які стверджували б інше суд не знайшов.

Як судом встановлено, квартира в АДРЕСА_1. належить на праві спільної сумісної власності позивачу (ОСОБА_1), ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.10.2000 №25-30-5417 та технічним паспортом (а.а.с.6-7).

В результаті чого, 13.05.2015 за захистом своїх порушених прав позивач звернулася до відповідача із заявою про оскарження дій державного виконавця відділу ДВС Кузнецовського МУЮ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 Закону N606-XIV, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

За приписами норм ч.ч.6-7 ст.82 Закону N606-XIV, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом.

Скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

В силу вимог ч.8 ст.82 Закону N606-XIV, скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Суд встановив, що скарга (заява) подана з урахуванням приписів Закону N606-XIV.

Підстав, що вказана заява подана в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР, судом не встановлено.

Проте, в супереч вимог Закону N606-XIV, рішення (у формі листа від 06.07.2015 за №1885) про розгляд заяви ОСОБА_1, винесене з порушенням визначених термінів та встановленої форми такого рішення, та без врахування обставин на які покликається ОСОБА_1 в заяві (скарзі) від 13.05.2015.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в результаті грубого порушення вимог чинного законодавства України відповідачем допущено незаконну бездіяльність, яка призвела до порушення прав та інтересів позивача.

У частині позовних вимог про зобов'язання начальника відділу ДВС Кузнецовського МУЮ скасувати постанову від 10.09.2007 та зняття арешту з квартири в АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов'язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов'язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках, органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд , тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватись від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Таким чином, законодавець передбачає, що прийняття рішення про скасування постанов та зняття арешту з майна боржника, за заявою особи, яка не є стороною виконавчого провадження, здійснюється лише на розсуд відповідного органу виконавчої влади, тобто надає йому суб'єктивне право прийняття такого рішення, що за своєю правовою природою є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу державної виконавчої служби.

Відповідно до рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, відповідно до закріплених у ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги щодо зобов'язання начальника відділу ДВС Кузнецовського МУЮ скасувати постанову від 10.09.2007 та зняти арешт з квартири в АДРЕСА_1 Однак, з огляду на порушення відповідачем порядку розгляду заяв (скарг) та прав позивача, передбачених Законом №606-XIV, суд, для повного захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_1, врахувавши положення ч.2 ст.11 КАС України, вважає за необхідне позов задовольнити частково шляхом ухвалення постанови про зобов'язання відповідача повторно розглянути питання щодо скасування постанови від 10.09.2007 та зняття арешту з квартири в АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції.

Зобов'язати начальника відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції повторно розглянути питання щодо скасування постанови від 10.09.2007 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1.

Зобов'язати начальника відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції повторно розглянути питання щодо зняття арешту з квартири в АДРЕСА_1., яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у сумі 36,54грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.