Справа № 2-а-28/11
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-28/11
2-а/219/221/2014
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2014 року
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Шевченко Л.В.,
при секретарі судового засідання Бурикіній Я.Д.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Артемівська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення інфляційних витрат за прострочення грошового зобов`язання та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому після уточнення позовних вимог просить зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності у розмірі 48-місячного грошового забезпечення в сумі 121 958,24 грн. та надіслати дане рішення до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріат виплатити одноразову грошову допомогу; стягнути з Міністерства оборони України проіндексовану грошову суму з урахуванням індексу інфляції у розмірі 10 244,49 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 4 280,33 грн. ( вх. . № 12759 від 04.05.2011 року, арк.с.86,87). В обгрунтування позову посилається на те, що він проходив військову службу у Збройних Силах України та звільнився у запас 14.12.2005 р. за станом здоров`я без встановлення групи інвалідності. 01.02.2010 р. позивачеві було встановлено 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому він вважає, що згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний и правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою. З відповідною заявою про виплату вказаної допомоги він звернувся до Донецького обласного військомату, але 24.03.2010 р. отримав лист від департамента фінансів Мінестерства оборони України від 11.03.2010 р. № 248/6/С/230-д , в якому йому було відмовлено у виплаті, посилаючись на те, що він був звільнений у 2005 році і на нього поширюється дія стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей`у редакції, яка діяла до 1 січня 2007 року. Однак позивач вважає, що йому неправомірно відмовили у виплаті вказаної допомоги, оскільки, право на одержання виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця встановлене статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ в редакції від 01.01.2007 року, де вказано, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Мотивуючи розмір одноразової грошової допомоги, позивач вказує на п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення(контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 та вважає, що з відповідача підлягає стягненню грошова допомога у розмірі 48-місячного грошового забезпечення за останньою посадою в сумі 125358, 24 грн. з урахуванням раніше виплаченої страхової суми у розмірі 3400 грн., тобто в сумі 121958,24 грн. (12535,24-3400).

В судовому засіданні позивач підтримав свої остаточні вимоги та дав пояснення , аналогічні викладеному у позові та заяві про збільшення позовних вимог, поданої 23.02.2011 року.

Відповідачі - Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 , в судове засідання не з`явилися, у письмових запереченнях проти позову заперечували, посилаючись на те, що ОСОБА_1 був звільнений у 2005 році, на нього розповсюджується дія ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`у редакції, яка діяла до 1 січня 2007 року, у відповідності до якого йому була проведена виплата страхових сум за державним обов`язковим особистим страхування військовослужбовців на підставі п.п. б п.6 Постанови КМ України від 19 серпня 1992 р. N 488 «Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум». У відповідності до Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а отже друга виплата по тому ж самому випадку не виплачується. В діях Міністерства оборони України протиправних і незаконних дій по відношенню до ОСОБА_2 немає, позов безпідставний та не ґрунтуються на законі, тому просять суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити (а.с.57-58).

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.07.2014 року вищевказані судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідно до довідки Артемівсько - Дебальцевського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області майор запасу ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах з 3 листопада 1980 р. по 124 грудня 2005 року. Звільнений у запас за пп. 67 «б» ( за станом здоров`я ) згідно з наказом заступника Міністра оборони України № 46 від 28 жовтня 2005 року . Відповідно до наказу головного редактора газети «Слава і честь`МОУ № 179 від 12 грудня 2005 р. майора ОСОБА_1 , кореспондента-організатора (власного) редакційного відділу редакції газети «Слава і Честь» звільненого наказом заступника Міністра оборони від 28.10.2005р. з військової служби у запас за пунктом 67, підпункт «б» (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу Збройних Сил України у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, вважати таким, що справи та посаду 14.12.2005 року здав. З 14 грудня 2005 року виключити зі списків особового складу редакції газети і направити для зарахування на військовий облік до Артемівсько-Дебальцевського ОМВК Донецької області ( а.с.59,60,80).

Як вбачається з посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 1 березня 2006 р. Донецьким обласним військоматом на ім`я ОСОБА_1 , останньому була призначена 15.12.2005 р. пенсія за вислугу років у відповідність до законодавства про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу Збройних сил України.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 за № 116 від 28.07.1987р. ОСОБА_1 з 16.05.1987р. по 28.07.1987 р. виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ( а.с.77).

З довідки серії ДОН-04 № 038832, виданої Донецькою обласною МСЕК 01.02.2010р. вбачається, що ОСОБА_1 з 01.02.2010р. встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, переогляду не підлягає ( а.с. 8).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Артемівським міським управлінням праці та соціального захисту населення 1 лютого 2010 р., ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветерані війни- інвалідів війни ( а.с.12).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФУ в м.Артемівську як отримувач пенсії по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконання військової служби на Чорнобильскої АЕС, відповідно до ст.ст. 50,54 «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобільскої катастрофи», і що не заперечувалося позивачем.

ОСОБА_1 28.12.2006р. була виплачена сума по державному обов`язковому особистому страхуванню військовослужбовців в розмірі 3400 грн. в зв`язку з втратою Мекензіним працездатності на 40%, про що свідчить довідка Донецької обласної дирекції НАСК «Оранта» № 05-10-2/423 ( а.с.72).

Згідно листа Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради від 17.06.2010 р. ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПСЗН Артемівської міської ради з 01.06.2004 р. як ліквідатор наслідків аварії Чорнобильскої катастрофи 2 категорії.

08.02.2010 р. ОСОБА_1 було видане посвідчення постраждалого внаслідок Чонобильскої катастрофи 1 категорії у зв`язку з встановленням йому 3 групи інвалідності, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ЛПА на ЧАЕС. Одноразова компенсація ОСОБА_3 , відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи`у зв`язку з встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС управлінням не призначалось та не виплачувалось згідно заяви ОСОБА_2 від 08.02.2010 р. про отримання даної компенсації через Міністерство Оборони України ( а.с. 73).

Листом від 11 березня 2010 року Міністерство оборони України відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» з посиланням на те, що при звільненні у 2005 році на позивача поширювалась дія статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої він отримав страхову виплату за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців (арк.с.13).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Закону Кабінет Міністрів України 28 травня 2008 року постановою №499 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 даного Порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - інвалідам III групи у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Абзацом п`ятим підпункту 4 пункту 2 Порядку передбачено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби на день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Водночас частина друга статті 9 Закону № 2011-XII елементи грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати положення не постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, а Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 12 листопада 2013 року (справа № 21-383а13), 28 січня 2014 року (справи №№ 21-475а13, 21-477а13), 11 лютого 2014 року (справа № 21-495а13), 4 березня 2014 року (справа 21-31а14), 15 квітня 2014 року (справа № 21-78а14), 10 червня 2014 року (справа № 21-171а14).

Пунктом 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб визначено перелік документів які особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату.

Судом касаційної інстанції при розгляді справи К/9991/68104/11 встановлено, що уповноваженим органом визначено місця проходження служби (зборів) або військові комісаріати, у зв`язку з чим позивач правомірно звернувся з вимогою зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріат виплатити одноразову грошову допомогу. Також ухвалою ВАСУ від 16.07.2014 року встановлено, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, для чого необхідно з`ясувати питання розміру грошового забезпечення, яке було призначено позивачу під час проходження служби або при звільненні зі служби і саме це необхідне для обчислення грошової допомоги, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно частини 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

З довідки № 95034 від 26.02.2008 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається що на день звільнення зі служби (посада кореспондент-організатор) грошове забезпечення позивача за нормами чинними на 01.01.2008 року складається з посадового окладу 1060 грн., окладу за військовим званням майор/капітан 3р 125, 00 грн., надбавки за вислугу років 35% - 414,75 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 799,88 грн., надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 10% - 106,00 грн., премія 10% - 106,00 грн., а всього 2611,63 грн.

Виходячи з приписів частини друга статті 9 Закону № 2011-XII вищевказані нарахування входять до системи елементів грошового забезпечення, а тому одноразову грошову допомогу відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку слід обчислювати саме з суми 2611,63 грн.

Оскільки, підпунктом 2 пункту 2 даного Порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідам III групи має бути виплачена у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, то позивачу підлягає до виплати 2611,53*48=125358,24. З урахуванням виплаченої суми у розмірі 3400 грн., підлягає нарахуванню та виплаті одноразова грошова допомога в сумі 121958,24 грн.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, є противоправними і не відповідають чинному законодавству.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом при вирішенні вищевказаного адміністративного позову було взято до уваги положення частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели правомірність своїх дій та рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в сумі 121958,24 грн. підлягають задоволенню повністю.

Щодо стягнення з Міністерства оборони на користь позивача за прострочення грошового зобов`язання проіндексованої грошової суми з урахуванням індексу інфляції у розмірі 10244 грн. та трьох процентів річних в сумі 4280 грн. суд вважає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги ст. 625 ЦК України, якою встановлена відповідальність боржника. Тобто боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ця норма регулює правовідносини між боржником та кредитором щодо невиконання договірних зобов`язань, що в даному випадку не підлягає застосуванню до відносин з приводу виплати одноразової грошової допомоги. Тому в частині стягнення з Міністерства оборони України проіндексованої грошової суми з урахуванням індексу інфляції у розмірі 10244 грн. та трьох процентів річних в сумі 4280 грн. слід відмовити.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Згідно Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 09.01.2013 року «Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень» встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України та Донецький обласний військовий комісаріат в десятиденний строк з дня набрання постановою законної сили надати до суду звіт про виконання судового рішення в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 48- місячного грошового забезпечення у сумі 121 958 грн. (сто двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень) 24 копійки

Керуючись ст.ст. 94, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення інфляційних витрат за прострочення грошового зобов`язання та трьох процентів річних - відмовити частково.

Визнати неправомірними дії посадових осіб Міністерства оборони України та

ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням З групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків віськової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 48- місячного грошового забезпечення у сумі 121 958, 24 грн.

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку отриманням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 48-місячного грошового забезпечення у сумі 121 958 грн. (сто двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень) 24 копійки, та надіслати дане рішення до Донецького обласного військового комісаріату.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_4 виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 31.01.1996 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, що становить 121 958 грн. (сто двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень) 24 копійки.

В частині стягнення з Міністерства оборони України проіндексованої грошової суми з
урахуванням індексу інфляції у розмірі 10244 грн. та трьох процентів річних в сумі 4280 грн. в позові відмовити.

На підставі ст. 163, ч.1 ст. 267 КАС України зобов`язати Міністерство оборони України та
Донецький військовий комісаріат надати звіт Артемівському міськрайонному суду Донецької області про виконання постанови суду протягом одного місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Л.В.Шевченко