Справа № К/9991/67869/11-С
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Київ К/9991/67869/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Кочана В.М.,

Черпака Ю.К.,

провівши в порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області, Управління внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання права на пенсію за вислугу років та зобов'язання її призначити,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 9 вересня 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_4 пред'явив у суді позов до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області (далі -ГУ МВС України у Донецькій області), Управління внутрішніх справ України на Донецькій залізниці (далі - УВС України на Донецькій залізниці), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУПФУ) про визнання права на пенсію за вислугу років та зобов'язання її призначити.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 11 травня 1975 року по 19 травня 1977 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, а з 7 вересня 1977 року по 10 квітня 1992 року працював в УВС України на Донецькій залізниці.

У січні 2006 року він звернувся до ГУ МВС України у Донецькій області та УВС України на Донецькій залізниці із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб". Однак, в задоволенні заяви йому відмовлено з тих підстав, що на день звільнення з військової служби він не мав 25 років трудового стажу. У травні 2009 року йому стало відомо про те, що на час звернення з заявою про призначення пенсії він мав право на пенсію за вислугу років.

Посилаючись на наведене просив поновити строк звернення до суду та встановити, що на 1 серпня 2002 року він мав загальний трудовий стаж - 28 років 9 місяців 24 дні, у тому числі, 16 років 7 місяців 11 днів служби в збройних силах України та органах внутрішніх справ та визнати за ним право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", а також зобов'язати відповідачів призначити йому пенсію за вислугу років з 14 лютого 2005 року та виплатити заборгованість.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 9 вересня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року, ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування прийнятих ними рішень та ухвалення нового, про задоволення позову.

В запереченні на касаційну скаргу ГУ МВС України у Донецькій області просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

УВС України на Донецькій залізниці та ГУПФУ своїми правами, як сторони в справі, не скористалися та заперечень на касаційну скаргу не подали.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що у січні 2006 року ОСОБА_4 звернувся до ГУ МВС України у Донецькій області та УВС України на Донецькій залізниці з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки досяг 45-річного віку та мав загальний трудовий стаж 25 років.

Листом Управління фінансових ресурсів та економіки Управління МВС України у Донецькій області від 14 лютого 2006 року йому відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що на час звільнення зі служби він не мав 25 років трудового стажу.

За перевіркою матеріалів, вказана справа розглянута в порядку цивільного судочинства, однак, у зв'язку зі зміною підсудності відповідної категорії справ переглядається у апеляційному та касаційному порядку за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності встановлений Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною четвертою статті 267 ЦК встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судами встановлено, що позивач звернувся до суду 21 травня 2010 року з вимогами про встановлення загального трудового стажу станом на 1 серпня 2002 року та призначення пенсії за вислугу років з 14 лютого 2005 року.

Пропуск строку звернення до суду мотивував юридичною необізнаністю з правових питань.

Відповідачі заперечуючи проти позову наполягали на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності в суді першої інстанції (а.с.19-20, 32-33, 39-40).

Враховуючи, що у цій справі відповідачі під час розгляду справи в суді першої інстанції наполягали на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності, і суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дав належну оцінку поважності обставин, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду за захистом своїх прав, і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і суди під час розгляду справи правильно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, то згідно з правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Волноваського районного суду Донецької області від 9 вересня 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.М.Кочан

Ю.К.Черпак