Справа № 2а-7240/11/1470
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" серпня 2015 р. м. Київ К/800/43834/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - Чамари Л.В.

відповідача - Руцької А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014

у справі № 2а-7240/11/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Миколаєві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 26.04.2011 та № від 11.07.2011 Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Миколаєві, правонаступником якої є Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.03.2012 позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 постанову суду першої інстанції скасовано; прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції, як таку, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в запереченнях на касаційну скаргу просить у її задоволенні відмовити, а оскаржуване судове рішення апеляційного адміністративного суду залишити без змін, як таке, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної невиїзної перевірки ТОВ «СЦ «Металург» з питань правильності обчислення податку на додану вартість при проведенні взаєморозрахунків з ЗАТ «Спецмонтаж-257» за період грудень 2010 року, складено акт № 403/36/32654880 від 08.04.2011, в якому зафіксовані порушення: пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість за грудень 2010 року на суму 343 304,45 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки та процедури адміністративного оскарження, відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 26.04.2011 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 514 956,68 грн., в т.ч.: 343 304,45 грн. основного платежу та 171 652,23 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № від 11.07.2011 про збільшення розміру штрафних санкцій на суму 85 826,11 грн.

Висновок про порушення позивачем вимог податкового законодавства податковий орган обґрунтував тим, що у контрагента позивача виявлено відсутність в фінансово-господарській діяльності фактів передачі та постачання товарів (послуг); неможливість фактичного здійснення господарських операцій, відсутність майна та інших матеріальних ресурсів економічно необхідних для здійснення господарських операцій; здійснення правовідносин без мети використання підприємством у господарській діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності; відсутність спеціального обладнання, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності, безтоварність господарських операцій, спрямованість на отримання податкової вигоди шляхом декларування податкового кредиту та зменшення своїх зобов'язань перед державним бюджетом.

В судовому порядку встановлено, що 15.07.2010 між ТОВ «СЦ «Металург» та ЗАТ «Спецмонтаж-257» було укладено договір підряду № 117 Р на виконання будівельно-монтажних робіт.

На виконання укладеного договору були складені акти приймання підрядних робіт, довідки про вартість підрядних робіт, податкові накладні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт здійснення господарських операцій підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку; Головний відділ податкової міліції Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві провівши дослідчу перевірку по матеріалах документальної невиїзної перевірки ТОВ «СЦ «Металург» з питань відображення в податковому обліку фінансово-господарських операцій та взаєморозрахунків з ЗАТ «Спецмонтаж-257» за грудень 2010 року, у зв'язку з вирішенням питання про порушення кримінальної справи по виявлених під час перевірки фактах порушень податкового законодавства прийняв рішення про відмову в порушенні кримінальної справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що взаємовідносини між підприємствами не спричиняють реального настання правових наслідків, оскільки, необхідних документальних доказів, які підтверджують факт реального виконання спірних господарських операцій саме ЗАТ «Спецмонтаж-257» до суду не надано; всі види робіт, які придбавалися позивачем потребують окремих умов виконання, спеціального фаху, обладнання, сертифікації та допусків.

Однак, суд касаційної інстанції не може погодитись з таким висновком апеляційного адміністративного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Згідно з пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 зазначеного Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

З огляду на викладені норми Закону України «Про податок на додану вартість» можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит, що в даному випадку встановлено матеріалами справи.

Викладене дозволяє погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» підлягає задоволенню, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 - скасуванню, а постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.03.2012 - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 скасувати та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.03.2012.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний