Справа № 826/11639/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Нагорянський С.І. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Справа: № 826/11639/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Жигіля Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ( далі - відповідач ) про:

- визнання таким, що не підлягає ані повторному виконанню, ані виконанню в збільшеному розмірі, виконавчого документу - постанови ДАІ від 03.10.2013 р. №АА2 751132;

- закінчення виконавчого провадження ВП № 41013446 від 02.12.2013 р. на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку з повним фактичним виконанням рішення, згідно виконавчого документу (постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу);

- визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Білоус О.О. щодо не закінчення виконавчого провадження ВП № 41013446 від 02.12.2013 р. на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення;

- скасування постанови від 27.12.2013 р. про накладення арешту на все майно позивача та оголошення заборони його відчуження;

- визнання неправомірними дій державного виконавця щодо накладення арешту на все майно позивача після надання беззаперечених доказів добровільного та своєчасного виконання виконавчого документу;

- зобов'язання державного виконавця належним чином здійснити державну реєстрацію обтяження - скасування арешту всього майна у відповідних державних реєстрах, про що повідомити позивача у терміни, встановлені Законом, з наданням відповідних витягів з державних реєстрів;

- визнання неправомірною бездіяльність начальника ВДВС Оболонського РУЮ Губяк С.В., що полягала у ненаданні відповідної оцінки протиправним діям підлеглого йому державного виконавця та у ненаданні обґрунтованої відповіді на законний запит громадянина України вх. № 1525 від 13.02.2014 р.;

- зобов'язання ВДВС Оболонського РУЮ надати позивачу належним чином засвідчену постанову про закінчення провадження з належних підстав (п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»);

- зобов'язання державного виконавця застосувати всі інші наслідки завершення виконавчого провадження, відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року позовну заяву було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, так як, на думку апелянта, зазначена ухала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у межах даного позову фактично оскаржує дії та рішення відповідача з виконання виконавчого провадження ВП № 41013446 (в якому позивач є боржником), зокрема, щодо не закінчення виконавчого провадження, накладення арешту на майно позивача та оголошення заборони його відчуження, а також просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненадання обґрунтованої відповіді на запит позивача вх. № 1525 від 13.02.2014 р.

Водночас, з листа (заяви) позивача від 13.02.2014 р. (вх. № 1525), адресованого відповідачу, в якому позивач просив закінчити виконавче провадження, вбачається, що станом на цю дату, тобто 13.02.2014 р., йому вже було відомо про прийняття відповідачем постанови від 27.12.2013 р. про накладення арешту на все його майно та оголошення заборони його відчуження.

Судова колегія встановила, що залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що за захистом своїх порушених прав та інтересів позивач звернувся до суду лише в квітні 2015 року, а про порушення його прав оскаржуваним рішенням, діями та бездіяльністю відповідача йому було відомо вже у лютому 2014 року.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Кодексом адміністративного судочинства України ( далі - КАС України ).

Так, відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано спеціальний десятиденний строк, у межах якого особа може звернутися до суду щодо оскарження рішень, дій, або бездіяльності органів державної виконавчої служби, пов'язаних з проведенням виконавчого провадження.

При цьому, в разі пропуску цього строку звернення він може бути поновлений судом виключно за наявності поважних причин, з яких він був пропущений.

Аналогічний правовий підхід викладено в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 р. № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

Разом з тим, колегія суддів встановила, що 03.10.2013 р. інспектором ДПС за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення було складено протокол серії АВ2 № 671207 та прийнято постанову серії АА2 № 751132 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладенні на нього штрафу в розмірі 255,00 грн.

У матеріалах справи міститься ксерокопія квитанції від 04.10.2013 р. про сплату позивачем зазначеного штрафу.

02.12.2013 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Білоусовм О.О. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41013446 з виконання зазначеної вище постанови від 03.10.2013 р. серії АА2 № 751132 та стягнення з позивача 510,10 грн.

27.12.2013 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Білоусовм О.О. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №41013446, відповідно до якою на все майно позивача накладено арешт.

12.02.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою-скаргою, в якій просив закінчити виконавче провадження ВП № 41013446 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із фактичним виконанням рішення, скасувати постанову державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, зобов'язати державного виконавця скасувати арешт майна та надати позивачу належним чином засвідчену копію постанови про закінчення виконавчого провадження і застосувати всі інші наслідки завершення виконавчого провадження, відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

10.06.2015 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши наведені правові норми, дослідивши сутність та зміст позовних вимог і встановивши хронологію викладених обставин, колегія суддів вважає, що як було правильно встановлено судом першої інстанції, фактично позивач оскаржує рішення, дії та бездіяльність органів Державної виконавчої служби, вчинені в ході виконавчого провадження ВП № 41013446, а отже, до таких позовних вимог ОСОБА_2 застосуванню підлягає спеціальний строк звернення до суду, регламентований ст. 181 КАС України, тобто впродовж десяти днів з дня коли особа, дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Однак, як було встановлено вище, станом на 12.02.2014 р. позивач вже знав про рішення відповідача щодо накладення арешту на його майно, про те, що виконавче провадження не закінчено та триває, а також про вчинення державним виконавцем дій в межах цього виконавчого провадження, які на думку позивача є неправомірними, але з даним адміністративним позовом він звернувся до суду лише 10.06.2015 р., тобто більше, ніж через рік після того, як направив відповідачу зазначену вище заяву-скаргу від 12.02.2014 р.

Більш того, під час розгляду апеляційної скарги представник позивача підтвердив зазначені обставини та ще й зазначив, що позивач був обізнаний з оскаржуваним рішенням відповідача ще раніше, а саме у грудні 2013 року.

При цьому, причиною пропуску десятиденного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом апелянт зазначає те, що він так і не отримав від відповідача відповіді на свою заяву-скаргу від 12.02.2014 р. та очікував на неї.

Проте, колегія суддів вважає, що ці обставини не є такими, які б унеможливлювали своєчасне звернення позивача до суду, а отже, й не можуть бути визнані поважною причиною пропуску ним строку звернення з позовом, установленого ч. 2 ст. 181 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Посилання апелянта на необхідність застосування положень ч. 4 ст. 99 КАС України колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальна норма адміністративного процесуального законодавства, а саме ст. 181 КАС України, а не ч. 4 ст. 99 КАС України.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм процесуального права, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляд на це, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення виготовлено, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, 06.08.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.