Справа № 810/505/15
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/505/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М.
Суддя-доповідач: Коротких А. Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Хрімлі О.Г.,

при секретарі Присяжній Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про оскарження наказу про звільнення, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 15.12.2014 року №125-0 про звільнення ОСОБА_3 з посади головного державного інспектора відділу по роботі з платниками податків в частині дати звільнення, а саме - замість 19.12.2014 року зазначено 19.01.2015 року. В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав Васильківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області здійснити передбачені законом заходи для нарахування та виплати ОСОБА_3 коштів в рахунок оплати періоду тимчасової непрацездатності з 22.12.2014 року по 19.01.2015 року у сумі 640,16 грн. з вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та єдиного страхового внеску.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані всі обставини, що мали суттєве значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Наказом Васильківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 15.12.2014 року №125-О, яку реорганізовано у Васильківську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, ОСОБА_3 - головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Васильківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області звільнено 19.12.2014 року із займаної посади згідно з п. 6 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з поновленням на роботі основного працівника та закінченням строкової трудової угоди.

Вважаючи цей наказ протиправним, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи право оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 179 КЗпП України та ст. 18 Закону України "Про відпустки" після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину.

На період перебування основного працівника у відпустці для догляду за дитиною за ним зберігається та посада, з якої він йшов у зазначену відпустку.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9 при укладанні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, поверненням на роботу працівниці з відпустки по вагітності, пологах і догляду за дитиною)

Отже, в даному випадку роботодавець має право прийняти іншого працівника для заміщення тимчасово не зайнятої посади за строковим трудовим договором на період перебування працівника у відпустці по вагітності та пологах, а в подальшому - на період відпустки по догляду за дитиною.

Працівник, який уклав строковий трудовий договір, після закінчення обумовленого строку підлягає звільненню згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. Звільнення провадиться без його заяви, за наказом роботодавця.

Частиною 1 статті 181 КЗпП України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини 3 та 6 статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Тому на період перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною за ним зберігається та посада, з якої він йшов у зазначену відпустку. Однак на період відсутності цього працівника адміністрація підприємства може прийняти на роботу іншого працівника по строковому трудовому договору (ч. 2 ст. 23 КЗпП України) на період до виходу з відпустки по догляду за дитиною основного працівника.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до поданої заяви ОСОБА_3 (а.с. 96) та згідно з наказу від 18.10.2013 року № 89-о (а.с. 97), його призначено на посаду головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Васильківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області на декретне місце основного працівника.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Тобто, наявність заяви позивача та відповідного наказу Васильківської ОДПІ свідчить про дотримання вимог щодо письмової форми строкового трудового договору.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою.

Як зазначено вище, на період перебування працівника у відпустці для догляду за дитиною роботодавець має право прийняти іншого працівника для заміщення тимчасово не зайнятої посади до фактичного виходу на роботу жінки, яка перебуває у відпустці.

Судом першої інстанції встановлено, що в строковому трудовому договорі, який укладався позивачем та відповідачем, було зазначено про те, що ОСОБА_3 призначається на вказану посаду на декретне місце, тобто до виходу основного працівника із відпустки по догляду за дитиною.

Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5, яка є основним працівником і на період перебування якої у відпустці по догляду за дитиною позивача було призначено на посаду головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Васильківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, 15.12.2014 року звернулась до голови комісії з реорганізації Васильківської ОДПІ із заявою про поновлення її з 22.12.2014 року на цій же посаді у зв'язку з достроковим виходом з декретної відпустки.

Наказом голови комісії з реорганізації Васильківської ОДПІ від 15.12.2014 року№ 124-в перервано ОСОБА_5 таку відпустку та вказано вважати дану особу такою, що приступила до виконання службових обов'язків на займаній посаді з 22.12.2014 року (понеділок) (а.с.116).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем правомірно прийнято наказ про звільнення ОСОБА_3, у зв'язку з виходом на роботу основного працівника.

Щодо зазначення в оскаржуваному наказі дати звільнення позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з оскаржуваним наказом про звільнення, позивача звільнено із займаної посади з 19.12.2014 року.

Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу визначається ст. 40 КЗпП України. Так, згідно з ч. 2 даної статті не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату звільнення позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Миронівській ЦРЛ (з 18.12.2014 року) та повинен був стати до роботи з 01.01.2015 року, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АГІ №420398 (а.с. 9).

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії листка непрацездатності серії АГТ №849307 (а.с. 10) слідує, що в період з 05.01.2015 року по 15.01.2015 року позивач також перебував на амбулаторному лікуванні в Обухівській ЦРЛ та повинен був стати до роботи 18.01.2015 (неділя).

Відповідно до копії листка непрацездатності серії АГТ № 849574 (а.с. 11), позивач в період з 19.01.2015 року по 28.01.2015 року перебував на амбулаторному лікуванні в Обухівській ЦРЛ та повинен був стати до роботи 29.01.2015 року.

Згідно з ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З урахування того, що оскаржуваний наказ є правомірним в частині підстав для його прийняття, колегія суддів дійшла висновку про необхідність його скасування в частині дати звільнення позивача, а саме - замість 19.12.2014 року датою звільнення слід значити 29.01.2015 року, оскільки саме цього дня позивач повинен був стати до роботи згідно з копією листка непрацездатності серії АГТ № 849574 (а.с. 11).

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві» допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатність виплачується у розмірі 100% середнього заробітку.

При цьому перші п'ять днів тимчасової непрацездатності оплачується власником підприємства за рахунок засобів підприємства, останні дні оплачуються за рахунок засобів Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві.

Колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати відповідача здійснити заходи необхідні для нарахування та виплати кошти в рахунок оплати періоду тимчасової непрацездатності за перших п'ять днів за період з 19.12.2015 року по 29.01.2015 року з вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та єдиного страхового внеску.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів, у відповідності до ч.2 ст. 205 КАС України, приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 15.12.2014 року №125-0 про звільнення ОСОБА_3 з посади головного державного інспектора відділу по роботі з платниками податків в частині дати звільнення, а саме: замість 19.12.2014 року зазначити 29.01.2015 року.

Зобов'язати Васильківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області здійснити передбачені законом заходи для нарахування та виплати ОСОБА_3 коштів в рахунок оплати періоду тимчасової непрацездатності з 19.12.2014 року по 29.01.2015 року з вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та єдиного страхового внеску.

Постанова набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Хрімлі О.Г.

Повний текст виготовлено 06 серпня 2015 року.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Хрімлі О.Г.