Справа № 816/1905/15
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/1905/15

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Кукоба О.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Атом" до Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, старшого державного ревізора - інспектора відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області ОСОБА_1, державного інспектора відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Атом" (надалі - позивач, ПрАТ "Атом") звернулось до суду з позовом до Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі - Кременчуцька ОДПІ), старшого державного ревізора - інспектора відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_1, державного інспектора відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2 про визнання протиправними дій ревізорів-інспекторів при складанні та узгодженні акта від 22.04.2015 №553/16-03-22-02-12/25163708 "Про результати виїзної позапланової перевірки ПрАТ "Атом" з питання дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за період жовтень-листопад 2014 року" згідно податкового повідомлення-рішення від 19.05.2015 №/1301, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.05.2015 №/1301, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 3 105 668 грн 01 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушено права та законні інтереси ПрАТ "Атом" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне донарахування грошового зобовязання зі сплати ПДВ, так як право на формування податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання електронного обладнання у ТОВ "Астораль" підтверджено належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, а також обставинами використання придбаного обладнання у власній господарській діяльності. Посилався на те, що результати зустрічних звірок контрагентів у ланцюгу постачання не можуть бути достатньою підставою для донарахування грошових зобовязань добросовісному платнику податків.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. При цьому, посилався на обставини, встановлені документальною позаплановою виїзною перевіркою ПрАТ "Атом" з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за жовтень-листопад 2014 року, викладені в акті перевірки від 22.04.2015 №553/16-03-22-02-12/25163708. Зазначав, що дії ревізорів-інспекторів щодо складення акта перевірки є способом реалізації наданої субєкту владних повноважень компетенції, а сам акт перевірки є засобом документування результатів службової діяльності.

У ході розгляду справи представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник Кременчуцької ОДПІ проти позовних вимог заперечувала з підстав та мотивів, наведених у письмовому запереченні, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог повністю.

Податкові ревізори-інспектори в судові засідання не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнав за можливе розглядати справу за даної явки.

Керуючись приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового процесу у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ПрАТ "Атом" у встановленому законом порядку зареєстровано як юридичну особу, /т. 1, а.с. 122-123/.

Позивач з 29.01.1998 перебуває на обліку платників податків в Кременчуцькій ОДПІ та є платником податку на додану вартість (надалі також ПДВ) /т. 1, а.с. 121-126/.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є виробництво електророзподільної та контрольної апаратури (27.12) /т. 1, а.с. 123/.

Податковими ревізорами-інспекторами Кременчуцької ОДПІ у період з 06.04.2015 по 15.04.2015 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ "Атом" з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за жовтень-листопад 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 22.04.2015 №553/16-03-22-02-12/25163708 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження ПрАТ "Атом" зобовязання зі сплати ПДВ загалом в розмірі 2 070 445 грн 34 коп. /т. 1, а.с. 15-28/.

30.04.2015 за вих. №73 позивач подав до Кременчуцької ОДПІ заперечення на зазначений акт перевірки /т. 1, а.с. 29-33/, за результатами розгляду яких, листом від 14.05.2015 вих. №12738/10, контролюючий орган повідомив платника податків про правомірність висновків перевірки /т. 1, а.с. 34-36/.

На підставі згаданого вище Акта перевірки Кременчуцькою ОДПІ 19.05.2015 сформовано податкове повідомлення-рішення №/1301, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 3 105 668 грн 01 коп. (в т.ч., основний платіж - 2 070 445 грн 34 коп., штрафні (фінансові) санкції - 1 035 222 грн 67 коп.) /т. 1, а.с. 14/.

Не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням Кременчуцької ОДПІ, ПрАТ "Атом" звернулось до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню субєкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що за рахунок відображення у податковому обліку протягом жовтня-листопада 2014 року господарських правовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) "Астораль" () позивач сформував податковий кредит загалом в розмірі 2 070 445 грн 34 коп. (в т.ч., за жовтень 2014 року 1 072 965 грн 34 коп., за листопад 2014 року 997 480 грн).

Однак, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення зазначеної вище суми до складу податкового кредиту, наслідком чого визначив заниження ПрАТ "Атом" податкового зобовязання зі сплати ПДВ в розмірі 2 070 445 грн 34 коп.

Фактичною підставою для висновку про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ за жовтень-листопад 2014 року є твердження контролюючого органу про безтоварність операцій з придбання матеріалів та комплектуючих у контрагента - ТОВ "Астораль". Мотивуючи свою позицію, відповідач посилається на те, що угода, укладена між ПрАТ "Атом" та контрагентом-постачальником ТОВ "Астораль", не спрямована на здійснення реальних господарських операцій, а надані на перевірку первинні документи не підтверджують факт здійснення поставки, оскільки договір поставки містить недоліки в частині визначення його істотних умов, товарно-транспортні накладні ґрунтуються на недостовірних відомостях, а відсутність доказів прийняття товару на склад, його зберігання та подальший рух свідчить про недоведеність факту використання товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності. Зазначає, що довідкою Любашівської ОДПІ ГУ Міндоходів Одеської області від 23.03.2015 №21/2200/39260249 "Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ "Астораль" щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ПП "Біамід" та ПрАТ "Атом", їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.10.2014 по 31.10.2014" за результатами звірки не підтверджено реальність здійснення господарських відносин ТОВ "Астораль" з ПП "Біамід" та подальшої реалізації товарів ПрАТ "Атом".

Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу та досліджуючи фактичні обставини справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Спірні відносини сторін стосуються права позивача на податковий кредит з ПДВ.

Податковий кредит, за змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Суд встановив, що основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД є виробництво електророзподільчої та контрольної апаратури /т. 1, а.с. 123/.

З метою здійснення основного виду економічної діяльності ПрАТ "Атом" (покупець) 08.08.2014 у м. Кременчук уклав із постачальником ТОВ "Астораль" (смт Зеленогірське Любашівського району Одеської області) договір поставки №06 /т. 1, а.с. 37-38/, за умовами якого постачальник зобовязується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати матеріали та комплектуючі, загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість яких визначена у рахунках-фактурах постачальника. Пунктом 2.1 вказаного Договору визначено, що ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються у рахунках-фактурах постачальника. Згідно з пунктом 3.1 Договору розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковому порядку на підставі відповідного рахунка-фактури постачальника.

З наданих позивачем рахунків-фактури суд встановив, що товаром були індукційні блоки в посиленій обмотці, автоматичні системи, контакторні модулі, модулі додаткового охолодження /т. 1, а.с. 39-43/.

Розрахунки за Договором між сторонами здійснені у безготівковій формі, що підтверджено залученими до матеріалів справи платіжними дорученнями /т. 1, а.с. 44-56/ та банківськими виписками /т. 1, а.с. 57-62/.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця /пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України/.

У відповідності до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

В силу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

На підтвердження факту придбання у ТОВ "Астораль" зазначених вище товарів позивач надав копії податкових накладних: від 15.09.2014 №10, від 01.10.2014 №1, від 13.10.2014 №2, від 14.10.2014 №№3, 4, від 17.10.2014 №5, від 20.10.2014 №6, від 21.10.2014 №7, від 22.10.2014 №8, від 23.10.2014 №№9, 10, від 24.10.2014 №11, від 27.10.2014 №12, від 30.10.2014 №13, від 19.11.2014 №4 /т. 1, а.с. 74-88/.

Дослідивши в судовому засіданні вказані копії податкових накладних, суд встановив, що їх оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Зазначені податкові накладні зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних, відображено позивачем у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за жовтень-листопад 2014 року та на їх підставі віднесено до складу податкового кредиту звітних (податкових) періодів суму ПДВ загалом в розмірі 2 070 445 грн 34 коп. (в т.ч., за жовтень 2014 року 1 072 965 грн 34 коп., за листопад 2014 року 997 480 грн), що відображено у податкових деклараціях з ПДВ за жовтень та листопад 2014 року та додатку до податкової декларації №5 "Розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" /т. 1, а.с. 90-100, 226-235/.

Зауваження відповідача щодо змісту та форми податкових накладних в Акті перевірки та письмових запереченнях проти позову відсутні.

Також, Кременчуцькою ОДПІ не спростовано того, що на момент складення згаданих вище податкових накладних контрагент позивача мав статус платника податку на додану вартість та був зареєстрований як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Отже, наведені податкові накладні підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ "Астораль" товарів на суму ПДВ в розмірі 2 070 445 грн 34 коп., є підставою для віднесення спірної суми ПДВ до складу податкового кредиту та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належні докази у справі.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В силу статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, про реальність вчинення платником податків господарських операцій та, як наслідок, правомірність формування останнім податкового кредиту з ПДВ свідчать наявність руху активів у процесі здійснення господарської операції та звязок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, наведені обставини мають бути підтверджені належним чином складеними та своєчасно оформленими первинними документами бухгалтерського обліку, на підставі яких платник податку формує дані податкового обліку.

На підтвердження права формування податкового кредиту позивач надав суду копії видаткових накладних: від 14.10.2014 №№Ас-0000011, Ас-0000012, від 23.10.2014 №Ас-0000013, від 19.11.2014 №№Ас-0000014, Ас-0000015, Ас-0000016 /т. 1, а.с. 68-73/ на поставку товару загальною вартістю 20 552 604 грн, з яких ПДВ в розмірі 2 070 445 грн 34 коп.

Застережень щодо змісту та форми видаткових накладних Акт перевірки та письмові заперечення відповідача проти позову не містять.

Дослідивши в судовому засіданні вказані копії видаткових накладних, суд встановив, що їх оформлено у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704. А відтак, дані видаткові накладні є первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належні докази у справі.

Разом з цим, Акт перевірки містить посилання на недоліки оформлення товарно-транспортних накладних, якими позивач підтверджує факт транспортування придбаного у ТОВ "Астораль" товару /т. 1, а.с. 63-67/. Так, відповідач звертає увагу на обставини маршруту перевезень, відображеного у даних документах, що здійснювались у межах міста Кременчук Полтавської області, тоді як продавець товару знаходиться в Одеській області.

Варто зазначити, що перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, які впливають на її реальний зміст.

Обґрунтовуючи необхідність купівлі обладнання та комплектуючих у ТОВ "Астораль", представник позивача пояснив, що зазначений товар був використаний у власній господарській діяльності ПрАТ "Атом" шляхом його реалізації на користь ТОВ "Геарон" та списання у виробництво (т. 1, а.с. 167-184; т. 2, а.с. 12-29).

Проведеною перевіркою позивача не виявлено завищення чи заниження останнім податкових зобов'язань, чим підтверджено факт реалізації товару.

З огляду на повідомлені представником позивача обставини та досліджені матеріали справи суд знаходить доведеним саме факт придбання товару у кількості, відображеній у наданих до перевірки податкових та видаткових накладних.

Окремо суд звертає увагу на те, що за змістом наданих ТОВ "Астораль" письмових пояснень щодо обставин поставки товарів ПрАТ "Атом" (лист від 03.08.2015 вих. №40) відвантаження товару за адресою у м. Кременчук Полтавської області відбулось у звязку з фактичним знаходженням товарно-матеріальних цінностей за вказаною адресою з огляду на їх придбання /т. 2, а.с. 85/.

Відповідачем, з огляду на зайняту позицію щодо питання поставки товарів, не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про фактичну відсутність товару у місці його поставки та унеможливлювали здійснення відвантаження товарів саме у м. Кременчук Полтавської області. Знаходження контрагента у Одеській області не є достатнім доказом у даному питанні, оскільки чинне законодавство не містить застережень щодо виключного здійснення господарської діяльності саме за юридичною адресою субєкта господарювання.

Доводи відповідача стосовно фактичного переміщення товарів у просторі ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодними доказами.

Іншим мотивом висновку перевірки є посилання на недоліки змістовної частини договору поставки від 08.08.2014 №06, оскільки, на думку відповідачів, вказаним договором не визначено істотні умови щодо предмету і ціни, чим порушено вимоги статті 638 Цивільного кодексу України, за змістом якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд визнає такі твердження безпідставними, оскільки зазначеним договором загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість товару визначена в рахунках-фактурах, а також тією обставиною, що учасники договору, за наслідками його реалізації, не висловили будь-яких претензій одна до одної. У межах спірних господарських операцій умови договору виконано у повному обсязі, між сторонами проведено розрахунки.

З приводу посилань представника відповідача на те, що позивачем не надано доказів узгодження з ТОВ "Астораль" ціни товару, суд звертає увагу на положення пункту 2.1. договору поставки від 08.08.2014 №06, за змістом якого ціна одиниці товару та загальна вартість кожної партії визначаються у рахунках-фактурах /т. 1, а.с. 37-38/. Постачальником складено рахунки-фактури /т. 1, а.с. 39-43/, в яких визначено вартість одиниці та партії товару. Розрахунки між сторонами проведено за ціною, визначеною у рахунках-фактурах, спір між сторонами в частині визначення вартості товарів - відсутній.

Стосовно доводів представника відповідача щодо не підтвердження позивачем якості товару та його відповідності технічним характеристикам, суд зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Зважаючи на підтвердження позивачем фактів отримання товару, його оприбуткування та використання у власній господарській діяльності, суд вважає доведеною реальність спірних господарських операцій.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи в повному обсязі підтверджено реальність спірних господарських операцій, факт сплати позивачем у ціні придбаних товарів ПДВ в розмірі 2 070 445 грн 34 коп., наявність в діях позивача ділової мети та розумних економічних причин для вчинення спірних господарських операцій.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно враховано при розрахунку податкового кредиту за жовтень-листопад 2014 року суму ПДВ загалом в розмірі 2 070 445 грн 34 коп.

Посилання відповідача на відомості, викладені в довідці про результати зустрічної звірки ТОВ "Астораль", не приймаються судом в якості достатніх обґрунтувань правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення, оскільки отримання контролюючим органом довідки зустрічної звірки контрагента платника податків, в якому викладені висновки про вчинення таким контрагентом нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє контролюючий орган від виконання обовязку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, адже така довідка не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Крім того, як визначено частиною другою статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частиною першою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, зважаючи на принцип персональної відповідальності платника податку, право добросовісного платника податків на податковий кредит з ПДВ не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Суд акцентує увагу на тому, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов'язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Так само, наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Натомість матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Астораль" у повному обсязі сплачено до бюджету податок на додану вартість за спірний період /т. 2, а.с. 46-52/. Крім того, платником податку ведеться позовна робота щодо оскарження результатів зустрічної звірки /т. 2, а.с. 39-45/.

Враховуючи наведене вище в своїй сукупності, висновок податкової інспекції про порушення позивачем вимог статей 198, 201 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства та фактичних обставин справи.

Виходячи з визначення поняття штрафна санкція, що міститься в підпункті 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого дана санкція може бути застосована до платника податків лише у разі вчинення останнім порушення вимог податкового законодавства, а такі порушення в діях позивача відсутні, суд дійшов висновку, що спірним податковим повідомленням-рішенням також неправомірно застосовано до ПрАТ "Атом" штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 035 222 грн 67 коп. /т. 1, а.с. 14-зворот/.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості /частина перша статті 11 КАС України/.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено обєктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Разом з цим, долученими до матеріалів справи копіями первинних документів бухгалтерського обліку підтверджено право позивача на віднесення до податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 2 070 445 грн 34 коп.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано ці рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

А відтак, податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 19.05.2015 №/1301 необхідно визнати протиправним та скасувати, а позов ПрАТ "Атом" в даній частині - задовольнити.

Стосовно позовних вимог ПрАТ "Атом" в частині щодо визнання протиправними дій ревізорів-інспекторів при складанні та узгодженні акта від 22.04.2015 №553/16-03-22-02-12/25163708 "Про результати виїзної позапланової перевірки ПрАТ "Атом" з питання дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за період жовтень-листопад 2014 року", суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 24.12.2010 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Як підтверджено матеріалами справи та визнано представником позивача, ПрАТ "Атом" допустило ревізорів Кременчуцької ОДПІ до проведення перевірки, проти її проведення, з підстав, визначених Податковим кодексом України, не заперечувало.

Щодо тверджень позивача про безпідставне внесення недостовірних відомостей в акт перевірки, використання під час перевірки недостовірних документів, неправомірне складання висновку про результати перевірки суд звертає увагу на пункт 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 №984, відповідно до якого результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Акт перевірки є засобом документування дій контролюючого органу і не встановлює відповідальності для особи, яка допустила недоліки або порушення, встановлені під час проведення перевірки, не тягне відповідних юридичних наслідків.

Таким чином, акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не породжує для позивача певних правових наслідків, а лише відображає субєктивні судження.

За таких обставин, у задоволенні позову в даній частині вимог необхідно відмовити.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ПрАТ "Атом".

У відповідності до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Атом" до Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, старшого державного ревізора - інспектора відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області ОСОБА_1, державного інспектора відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 19 травня 2015 року №/1301.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Атом" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.О. Кукоба