Справа № 802/3143/14-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2015 р. м. Київ К/800/63799/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Маслія В.І., Стрелець Т.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління Держземагенства у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року

у справі № 802/3143/14-а

за позовом Джуринецької сільської ради Немирівського району

до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області

третя особа ОСОБА_2

про визнання незаконними та скасування наказів

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року Джуринецька сільська рада Немирівського району Вінницької області (далі - Джуринецька сільрада) звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області (далі - ГУ Держземагенства) про визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 28.02.2014 № ВН/:02:001/00002617; № ВН/:02:001/00002612, № ВН/:02:001/00002618.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2014 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове - про задоволення позову.

Визнано протиправними та скасовано накази відповідача від 28.02.2014 № ВН/:02:001/00002617; № ВН/:02:001/00002612; № ВН/:02:001/00002618.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, ГУ Держземагенства оскаржило його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції з мотивів порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, відмовити у задоволенні апеляційної скарги Джуринецької сільради на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2014.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а провадження у справі - закриттю, з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 26.02.2014 ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держземагенства із заявою про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду із земель запасу Джуринецької сільради площею 42.6642 га., 10.3329 га., 11.9959 га. для ведення фермерського господарства. Також у заяві зазначено, що фермерське господарство спеціалізуватиметься на вирощуванні зернових та технічних культур.

Крім того, ОСОБА_2 додано додатки до заяви, а саме викопіювання з кадастрової карти, копія паспорта та ідентифікаційного номера, копія трудової книжки.

За результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів 28.02.2014 ГУ Держземагенства прийнятті накази №ВН/:02:001/00002617, № ВН/:02:001/00002612 та №ВН/:02:001/00002618, якими ОСОБА_2 надано дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 42.67 га, 10.34 га. та 12.00 га, відповідно, в оренду із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Джуринецької сільради для ведення фермерського господарства.

Також судами попередніх інстанцій установлено, що для підтвердження досвіду роботи у сільському господарстві ОСОБА_2 надав ГУ Держземагенства копію трудової книжки, згідно з даними якої на час звернення до відповідача у третьої особи був наявний необхідний досвід роботи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантінвестагро».

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до даних довідки про основні види діяльності ТОВ «Гарантінвестагро» основними видами діяльності підприємства є: вирощування зернових і технічних культур; розведення великої рогатої худоби молочних порід; надання послуг у рослинництві.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з правомірності прийнятих відповідачем наказів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оспорювані накази відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Водночас, розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з викладеними висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС України.

Колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами попередніх інстанцій норм Земельного кодексу України, суд касаційної інстанції вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 у справі № 21-34а15.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною першою статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, провадження у справі № 802/3143/14-а слід закрити, оскільки цей спір належить розглядати у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 210 - 231 КАС України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держземагенства у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року в цій справі скасувати.

Провадження в адміністративній справі № 802/3143/14-а закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 КАС України.

Головуючий

К.В. Конюшко

Судді

В.І. Маслій

Т.Г. Стрелець