Справа № 2а/1570/7493/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/800/37725/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Юрченко В.П.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 09.07.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційні скарги Державної податкової служби в Одеській області Державної податкової служби, Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013

у справі № 2а/1570/7493/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси

третя особа: Державна податкова служба в Одеській області Державної

податкової служби

за участю: Прокуратури Суворовського району м. Одеси

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси (правонаступник - Державна податкова інспекція у Суворівському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області) про скасування податкових повідомлень-рішень: № 1, № 1, № 1, № 1 від 07.06.2011.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2012 позовні вимоги задоволено частково, скасовано податкове повідомлення - рішення № 1 від 07.06.2011, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач та третя особа звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційні скарги вмотивовані тим, що судом першої та апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем була проведена позапланова документальна перевірка позивача з питань відносно своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків та зборів до бюджету, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.10.2008 по 31.03.2011 та складено акт № 12/17-04/НОМЕР_1 від 21.04.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийняти податкові повідомлення-рішення: № 1 від 07.06.2011, яким нараховано позивачу податку з доходів фізичних осіб з найманих працівників в сумі 8364, 65 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції 2091, 16 грн.; № 1 від 07.06.2011, яким нараховано позивачу податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 659444, 27 грн.; № 1 від 07.06.2011, яким нараховано позивачу податок на додану вартість в сумі 1042183, 62 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 240455, 81 грн.; № 1 від 07.06.2011, яким нараховано позивачу штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування в сумі 23974066, 20 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», ст. 5 вказаного Указу, оскільки підприємець не перейшов на загальну систему оподаткування обліку та звітності з 01.07.2009 року та безпідставно перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності у 2-му півріччі 2009 року, 2010 року та у 1-му кварталі 2010 року, оскільки за даними книги обліку доходів та витрат, банківських документів, даних отриманих від контрагентів, обсяг виручки вище 500 тис. грн. на суму 633294, 24 грн.; п. "в" п. 19.1 ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", п. 4 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян", в результаті чого підприємцем не подано до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси податкові декларації про доходи від підприємницької діяльності за 3, 4 квартали 2009 року, 2010 року, 1-й квартал 2011 року; пп. 9.12.1, пп. 9.12.2 п. 9.12. ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", ст.ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян", занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 659444, 27 грн.; п. 9.4 ст. 9 Закону України „Про податок на додану вартість", позивач не зареєструвався як платник податку на додану вартість; пп. 7.8.1. п. 7.8. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", не надано до відповідача податкові декларації по податку на додану вартість за липень 2009 року - березень 2011 року; пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п.4.1 ст. 4, пп. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", занижено податок на додану вартість в сумі 1042183, 62 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивач перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, допустив у 1-2 кварталі 2009 року перевищення встановленого законодавством граничного обсягу виручки від реалізації товарів 500 000 грн. та не сплатив із суми отриманого чистого доходу податок з доходів фізичних осіб та податок на додану вартість.

Також, при переході з єдиного податку на загальну систему оподаткування позивачем не проведено реєстрацію платника податку на додану вартість протягом строків, визначених законодавством та не надавав податкові декларації по податку на додану вартість за липень 2009 року - березень 2011 року.

Указом Президента України № 727/98 від 03.07.1998 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ) запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, зокрема, для фізичних осіб, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи. Умовами переходу та перебування на спрощеній системі для громадян - суб'єктів малого підприємництва є перебування з ними в трудових відносинах не більше 10 осіб, включаючи членів їх сімей, та обсяг виручки від реалізації продукції, товарів (робіт, послуг) за календарний рік не повинен перевищувати 500 тис. гривень.

Такі фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання Свідоцтва про сплату єдиного податку. Форма Свідоцтва та Порядок його видачі затверджено наказом ДПА України від 29.10.1999 № 599 (у редакції наказу ДПА України від 28.12.2001 № 521). Свідоцтво видається на зазначений в заяві термін, але в межах календарного року.

Відповідно до ст. 6 Указу суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, зокрема, не є платником податку на додану вартість.

Поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України „Про податок на додану вартість", на платника можливе лише з моменту втрати визначеного статтею 1 Указу статусу платника єдиного податку.

За таких обставин оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування, врегульованих, зокрема Законом України „Про податок з доходів фізичних осіб" з урахуванням загальних принципів оподаткування, закріплених Конституцією України та Законом України „Про систему оподаткування".

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України „Про податок на додану вартість" особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанню локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, обрахування встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України „Про податок на додану вартість" граничного обсягу оподатковуваних операцій з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

При цьому абз. 2 п. 9.4 ст. 9 Закону передбачено: якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що до моменту перевищення платником єдиного податку граничного обсягу виручки, визначеного у ст. 1 Указу, положення Закону України „Про податок на додану вартість" щодо оподаткування поставок товару (послуг) не можуть поширюватися на такого платника.

З моменту перевищення обсягу виручки, визначеного у ст. 1 Указу, починають розповсюджуватись положення Закону України „Про податок на додану вартість", зокрема пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону щодо підстав для обов'язкової реєстрації платником податку.

З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, що позивач перевищив граничний розмір виручки в 500000 грн., встановлений Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", колегія судів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів про відмову у задоволенні позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень - рішень: № 1, № 1, № 1 від 07.06.2011.

Стосовно скасування податкового повідомлення - рішення № 1 від 07.06.2011, яким нараховано позивачу штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування в сумі 23974065, 20 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем встановлений один факт здійснення позивачем розрахунків за надані послуги у готівковій формі без застосування реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 4795415, 04 грн.

Однак з розрахунку фінансових санкцій вбачається, що актом перевірки визначені дати вчинення порушення та відповідно застосовані фінансові санкції за порушення: 02.07.2009 - 402 грн., розмір фінансової санкції 1 грн.; 03.07.2009 - 250 грн., розмір санкції 100 % в сумі 250 грн.; за період з 05.07.2009 по 31.03.2011 - 4 794763, 04 грн., розмір санкції 500 % в сумі 23973815, 20 грн.

Пунктами 5 та 6 ст. 9 ст. 17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", до суб'єктів, що використовують спрощену систему оподаткування, звільнено від застосування РРО та розрахункових книжок при продажу товарів (наданні послуг), у разі якщо не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив).

Отже реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, яка за певних умов звільняє такого суб'єкта від обов'язку застосовувати РРО, залежить від виконання цим суб'єктом вимог, установлених Указом. Порушення ж умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених названим Указом, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Статтею 17 вказаного Закону встановлена відповідальність суб'єктів господарювання за недотримання порядку використання РРО, зокрема, п. 1 цієї статті - за не проведення розрахункових операцій через РРО.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що відповідачем помилково розраховано фінансову санкцію за порушення норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування в частині як за друге вчинення та за кожне наступне вчинення порушення, оскільки ці фінансові санкції були розраховані за результатами однієї перевірки та доказів проведення інших перевірок з питання повторності вчинення позивачем цього порушення, відповідачем не надані.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційні скарги Державної податкової служби в Одеській області Державної податкової служби, Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013 у справі № 2а/1570/7493/11 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової служби в Одеській області Державної податкової служби, Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013 у справі № 2а/1570/7493/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді Г.К. Голубєва
В.П. Юрченко