Справа № 805/1848/15-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року справа №805/1848/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г, Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., представника позивача Тимошенко І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі № 805/1848/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходівпро визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 березня 2015 року № /988/10/28-03-46,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.05.2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем було проведено камеральну перевірку Публічного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» з питань правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, за результатами якої складено акт № 20/28-03-46-05763599 від 09.02.2015 року. На підставі зазначеного акта відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 16.03.2015 року № /988/10/28-03-46 про зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі 44664,00 грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 22332,00 грн. Позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 16.03.2015 року № /988/10/28-03-46.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі № 805/1848/15-а позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 16.03.2015 року за № /988/10/28-03-46, відповідно до якого зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 44664,00 грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 22332,00 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу про скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової, якою просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач послався на норми ст.ст. 14, 185, 187, 198, 200, 203 Податкового кодексу України, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначив, що обов'язковими передумовами формування податкового кредиту є попередня сплата та зарахування до бюджету податкових зобов'язань контрагентом, складання податкової накладної особою, що зареєстрована в установленому порядку як платник податку на додану вартість. Недотримання наведених положень свідчить про відсутність підстав для включення суми податку на додану вартість, що зазначена в податковій накладній, до складу податкового кредиту звітного періоду. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначив, що несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та проводження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, та в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів. Апелянт вважає, що перевіркою правомірно встановлено порушення вимог Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит та від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за листопад 2014 року на суму ПДВ 44822,00 грн., завищення бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 44822,00 грн., яке підлягає зменшенню.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, з огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, надав письмові обґрунтування своєї позиції.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданих заперечень перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

20 січня 2015 року Публічним акціонерним товариством «Новокраматорський машинобудівний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходівподано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року, якою задекларовано суму податкового кредиту 51 729 073,00 грн., суму податкового зобов'язання 9 556 739,00 грн. та, відповідно, суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у розмірі 42172334,00 грн. (а.с. 42-43).

Згідно з Додатками № 1-6 до цієї декларації позивачем проведено розрахунок коригування сум податку на додану вартість та зроблений розрахунок сум бюджетного відшкодування на суму 21946559,00 грн. (а.с.44-57).

У період з 06.02.2015 року по 09.02.2015 року посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку Публічного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод»щодо правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за грудень 2014 року, про що складено акт від 09 лютого 2015 року № 20/28-03-46-05763599 (а. с. 23-28).

В акті перевірки вказано на порушення позивачем: п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит та від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за листопад 2014 року на суму ПДВ 44822,00 грн.; п.п. 14.1.18, п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 44822,00 грн., яке підлягає зменшенню.

23 лютого 2015 року позивачем подані до відповідача заперечення № 015/427 щодо вищевказаного акту перевірки (а.с. 29-30).

11 березня 2015 року відповідач надав Товариству відповідь № 800/10/28-03-46 на заперечення, в якій зазначив, що ПАТ «НКМЗ» встановлено порушення: п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит та від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за листопад 2014 року на суму ПДВ 44664,00 грн.; п.п. 14.1.18, п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України , що призвело до завищення бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 44664,00 грн., яке підлягає зменшенню. Дана відповідь є невід'ємною частиною до акту перевірки (а.с. 31-32).

16 березня 2015 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /988/10/28-03-46 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 44664,00 грн. та накладено на Товариство фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 22332,00 грн.(а.с. 9).

Спірним питанням у справі є наявність у позивача права на формування складу податкового кредиту з податку на додану вартість у випадку недекларування податкових зобов'язань з боку його постачальників та правомірність прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог правомірним та зазначає, що судом повно і правильно встановлено обставини справи, вірно застосовано норми матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 189.4 ст. 189 цього Кодексу, базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Дата збільшення податкових зобов'язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

В п. 201.1 ст. 201 ПК України, визначено обов'язок платника податків надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з способів вказаний у п.п. «а»-«б» першого абзацу, у якій зазначаються в окремих рядках, обов'язкові реквізити, перелік яких вказаний у п.п. «а»-«і» другого абзацу.

Пунктами 200.1-200.3 ст. 200 ПК України, передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 цієї ж статті, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п. 201.8 статті 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «Новокраматорський машинобудівний завод» та ДП «Донецька залізниця» було укладено договір № 1015 від 25.10.2010 року. Предметом вказаного договору є надання ДП «Донецька залізниця» позивачу послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги (а.с. 91-93).

Факт виконання сторонами умов вищезазначеного правочину підтверджується наданими ДП «Донецька залізниця» експедитору витягом з особового рахунку та актом здачі-прийняття робіт (а.с.79-80).

Розрахунки між сторонами проводились в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями банку (а.с.108, 112).

Для формування податкового кредиту по вищевказаних операціях ДП «Донецька залізниця» було виписано позивачу податкові накладні, які були відображені позивачем в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за листопад 2014року (а.с.65-66 ).

Між позивачем та ПП «Профлайн» було укладено договір № 029/3940 від 14.05.2013 року. Предметом вказаного договору є надання позивачу засобів індивідуального захисту, які зазначені в Специфікаціях (а.с.81-90).

Факт виконання сторонами умов вищезазначеного правочину підтверджується наданими ПП «Профлайн» позивачу видатковими накладними (а.с.67-69).

Розрахунки між сторонами проводились в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями банку (а.с.109-110).

Для формування податкового кредиту по вищевказаним операціям ПП «Профлайн» було виписано позивачу податкові накладні, які були відображені позивачем в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за листопад 2014 року (а.с.62-64 ).

Між позивачем та ТОВ «Донецьк-кабель» було укладено договір № 028/0-753 від 31.01.2013 року. На підставі вказаного договору позивачу було поставлено ТМЦ, що вироблені за межами України (а.с.84-89).

Факт виконання сторонами умов вищезазначеного правочину підтверджується наданою ТОВ «Донецьк-кабель» позивачу накладною від 17.11.2014 року (а.с. 70).

Розрахунки між сторонами проводились в безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням банку (а.с.111).

Для формування податкового кредиту по вищевказаним операціям ТОВ «Донецьк-кабель» було виписано позивачу податкову накладну, яка була відображена позивачем в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за листопад 2014 року (а.с.61 ).

Також, за умовами договірного листа № 028/К-4968 від 03.09.2014 року позивачем було придбано у ТОВ «Мастер - Кабель Україна» продукцію, що зазначена в рахунку №ТМКУ м 030302 від 02.09.2014 року (а.с.90).

Факт виконання сторонами умов вищезазначеного правочину підтверджується наданими ТОВ «Мастер - Кабель Україна» позивачу видатковими накладними (а.с. 71-78,126).

Розрахунки між сторонами проводились в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями банку (а.с.113-116).

Для формування податкового кредиту по вищевказаним операціям ТОВ «Мастер - Кабель Україна» було виписано позивачу податкові накладні, які була відображені позивачем в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за листопад 2014 року. (а.с.59-60 ).

З матеріалів справи вбачається, що наявні договори та складені на їх виконання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в тому числі і податкові накладні, є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з його контрагентами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи). Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Таким чином, позивачем надані усі необхідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують його право на формування податкового кредиту.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта, як на підставу задоволення скарги, той довід, що контрагентами позивача не задекларовано податкові зобов'язання з ПДВ по зазначеним договорам, з наступних підстав.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту у відповідності до ст. 198 Податкового кодексу України, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг, датою виникнення такого права вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Колегія суддів зазначає, що діючий Податковий кодекс України не ставить в залежність право віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету.

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем під час перевірки фактично не були дослідженні первинні документи контрагентів. Включення до складу податкового кредиту сум ПДВ є правом окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету або встановлено порушення податкового законодавства з боку контрагенту, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Відповідно до акту перевірки, відповідачем під час перевірки були дослідженні, первинні документи позивача та податковим органом не було встановлено порушень в їх складені, які б впливали на формування податкової звітності.

Крім того, контрагенти позивача під час здійснення господарських операцій та складення первинних документів були зареєстровані як юридичні особи, на момент проведення фінансово-господарської операції були платниками податків, а тому мали право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

Колегія суддів зазначає, що в діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в своїй постанові від 31 січня 2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, рішеннякасаційного суду узгоджуєтьсяіз практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД протии Болгарії"" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На твердження Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі № 805/1848/15-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 07 серпня 2015 року.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко