Справа № 817/1683/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/1683/15

03 серпня 2015 року 11 год. 40хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Жданюк В.В.,

відповідача: представники Назаренко М.К., Пономаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Костопільської районної державної адміністрації в особі голови адміністрації Середи Олександра Адамовича

до Державної фінансової інспекції у Рівненській області
про визнання неправомірним та скасування пункту вимоги , -
ВСТАНОВИВ:

Костопільська районна державна адміністрація в особі голови адміністрації Середи Олександра Адамовича звернулась до суду з позовом до Державної фінансової інспекції у Рівненській області про визнання неправомірним та скасування пункту 3 вимоги "Щодо усунення порушень законодавства" від 12.05.2015 року №17-08-13/3370.

У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, зазначив, що просить визнати неправомірним та скасувати пункт 3 оспорюваної вимоги в частині зобов'язання відшкодувати завдані збитки шляхом забезпечення стягнення до загального фонду Державного бюджету України коштів у загальній сумі 73073,80 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив суду на їх обґрунтування, що відповідачем проведено планову ревізію дотримання вимог бюджетного законодавства, фінансово-господарської діяльності позивача за 2012-2015 роки, за наслідками якої виявлено порушення фінансової дисципліни, в тому числі щодо неправомірного перерахування до спеціальних фондів місцевих бюджетів 100% коштів, отриманих від продажу земель державної власності. Представник позивача з такими висновками відповідача не погоджується, вважає їх безпідставними. Вказав, що на момент продажу зазначені в акті ревізії земельні ділянки перебували у приватній власності, а зміни до статті 29 Бюджетного кодексу України було внесено після їх продажу, тому положення даної норми не поширюються на спірні правовідносини.

З цих підстав просить позов задовольнити повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечили. Пояснили на обґрунтування своїх заперечень, що за наслідками ревізії позивача виявлено порушення ним п. 56 ч. 2 ст. 29, п. 6 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України, яке призвело до завдання збитків Державному бюджету України на загальну суму 73073,80 грн. Вважають, посилання позивача на перебування земельних ділянок у приватній власності безпідставними, оскільки на думку представників відповідача з огляду на норми статті 29 Бюджетного кодексу України, останні поширюються і на випадки розподілу між бюджетами коштів, отриманих від продажу приватних земель. Зазначили, що положення статті 29 Бюджетного кодексу України були чинними на момент укладення договорів про продаж земельних ділянок. Також представники відповідача вказали, що за практикою Верховного Суду України, яка є обов'язковою для врахування судом, правомірність вимоги органу фінансового контролю перевіряється судами, які розглядають позови про стягнення збитків та не повинна перевірятися в межах розгляду позовів підконтрольної установи.

З цих підстав просять у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що 03.02.-20.04.2015 року Державною фінансовою інспекцією у Рівненській області проведено ревізію дотримання вимог бюджетного законодавства, фінансово-господарської діяльності Костопільської районної державної адміністрації за період з 01.01.2012 року по 31.01.2015 року, за результатами якої складено акт від 27.04.2015 року №17-08-06/20 (а.с. 54-66).

На підставі акту ревізії органом державного фінансового контролю пред'явлено в.о. голові Костопільської районної державної адміністрації Шульгану С.С. вимогу "Щодо усунення порушень законодавства" від 12.05.2015 року №17-08-13/3370, пунктом 3 якої останнього у строк до 24.07.2015 року зобов'язано, в тому числі, відшкодувати завдані порушеннями збитки шляхом забезпечення стягнення до загального фонду Державного бюджету України доходів, зайво зарахованих до спеціальних фондів Яполотського сільського бюджету у сумі 46092,80 грн., Пісківського сільського бюджету у сумі 11176,00 грн., Малолюбашанського сільського бюджету у сумі 15805,00 грн. у порядку, встановленому Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 25.09.2013 року за №1650/24182 (а.с. 12-13).

В основу зазначеного пункту вимоги, в частині, що оспорюється позивачем, покладено висновки відповідача про порушення підконтрольною установою п. 56 ч. 2 ст. 29, п. 6 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України, яке полягало у зарахуванні до спеціальних фондів місцевих бюджетів сільських рад 100% коштів, отриманих від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення державної власності.

У строк, встановлений вимогою, пункт 3 позивачем у повному обсязі не виконано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 113 Бюджетного кодексу України, до повноважень органів державного фінансового контролю з контролю за дотриманням бюджетного законодавства належить здійснення контролю за цільовим і ефективним використанням коштів державного бюджету та місцевих бюджетів.

Згідно з п. 1 Положенням про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, дана інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Підпунктом 1 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що державна фінансова інспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у бюджетних установах, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів.

Частиною 2 статті 2, частиною 1 статті 4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ визначено, що державний фінансовий контроль забезпечується, в тому числі, через проведення інспектування, яке здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

В свою чергу, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, орган державного фінансового контролю вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Повноваження аналогічного характеру закріплені в абзаці 2 підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011.

Частиною 2 статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

В силу вимог підпункту 21 пункту 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ та абзацу 3 підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, органу державного фінансового контролю надано право здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства, пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення цих правопорушень.

У разі виявлення під час ревізії збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю повинен визначити їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, про що може зазначити в обов'язковій до виконання вимозі та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Водночас, вимога органу державного фінансового контролю спрямована виключно на коригування роботи підконтрольної установи та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених під час ревізії збитків, завданих державі та/або об'єкту контролю, то попри зазначення у вимозі про їх наявність, вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред'явлення вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, враховуючи, що пункт 3 вимоги Державної фінансової інспекції у Рівненській області "Щодо усунення порушень законодавства" від 12.05.2015 року №17-08-13/3370, в частині що оспорюється позивачем, стосується саме відшкодування завданих органу контролю збитків, у них вказано їх розмір, дана вимога не породжує для позивача жодних правових наслідків, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду органу фінансового контролю з відповідним позовом і правильність підстав їх визначенні та їх обчислення перевіряє суд, що розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених норм права висловлені Верховним Судом України у постановах від 07.10.2014 року по справі №21-368а14 та від 27.01.2015 року по справі №21-436а14, які в силу вимог статті 244-2 КАС України є обов'язковим для врахування судом під час розгляду і вирішення даної справи.

З огляду на це, суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову повністю.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позивачу - Костопільській районній державній адміністрації в особі голови адміністрації Середи Олександра Адамовича у задоволенні адміністративного позову до Державної фінансової інспекції у Рівненській області про визнання неправомірним та скасування пункту 3 вимоги "Щодо усунення порушень законодавства" від 12.05.2015 року №17-08-13/3370 - відмовити повністю.

Стягнути з позивача - Костопільської районної державної адміністрації до Державного бюджету України судовий збір у сумі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30 (тридцять) коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.