Справа № 2а-13402/09/2670
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2011-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"15" лютого 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя судді за участі: секретаря с/з позивача представників відповідачів ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційні скарги ОСОБА_5 на ухвалу та постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони України в особі Міністра оборони України, Генерального штабу Збройних сил України в особі Начальника Генерального штабу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України, Національного університету оборони України, Державного казначейства України про визнання дій та бездіяльності протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2010 року у задоволенні клопотання про поновлення строків звернення до суду в частині позовних вимог щодо оскарження дій та рішень (наказу) з переміщення позивача на нижчу посаду - відмовлено.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2010 року в задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Відповідач в апеляційній скарзі на ухвалу від 26.04.2010 року просить скасувати ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В апеляційній скарзі на постанову від 26.04.2010 року просить скасувати постанову та прийняти нову постанову суду про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу на посаді заступника начальника відділу Національного науково-дослідного центру оборонних технологій і воєнної безпеки України, яка мала штатно-посадову категорію «полковник». Відповідно до наказу Міністра оборони України від 10.10.05 № 600 позивачу було присвоєно військове звання «полковник».

В період проходження позивачем військової служби внаслідок проведення організаційно-штатних заходів відділ, в якому позивач проходив службу, був розформований та створено нове управління.

17.07.2006 позивачем подано рапорт про переведення на посаду провідного наукового співробітника 11 НДВ, якій відповідає штатно-посадова категорія «підполковник», тобто на нижчу посаду за його згодою.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗСУ від 02.08.06р. №228 на підставі рапорту позивача, останнього було призначено на посаду провідного наукового співробітника.

Таким чином, переміщення позивача на іншу посаду відбулося за його згодою і про «порушене право»він дізнався в серпні 2006р.

Доказів на підтвердження доводів щодо поважності причин пропуску строку на оскарження вказаного наказу позивачем не надано, і суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав до поновлення строку на оскарження наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗСУ від 02.08.06р. №228 щодо переміщення позивача на нижчу посаду, та залишив позовну заяву в цій частині без розгляду.

Постановлення в даному випадку судом першої інстанції ухвали, а не постанови(як на цьому наполягає позивач ) відповідає вимогам ст. 99, 100,102 КАС України. Відповідно до яких, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів підстав до скасування оскаржуваної ухвали не вбачає.

Що стосується оскарження постанови суду першої інстанції про відмову в задоволенні решти позовних вимог, колегія суддів зважає на наступне.

Позивач оскаржує Наказ Міністром оборони України № 175 (далі Наказ № 175)від 14.04.07р. Про встановлення граничних розмірів премії військовослужбовцям Збройних сил України, з тих підстав, що внаслідок цього наказу розмір премії у нього зменшився порівняно з попереднім періодом та з іншими військовослужбовцями, що мали таке ж звання.

З матеріалів справи вбачається, що зазначеним Наказом № 175 (відповідно до додатку №1) граничний розмір премії військовослужбовцям за посадою, що обіймав позивач, встановлювався в розмірі 65 %, та зменшувався на 5%, якщо військове звання перевищує штатну категорію за займаною посадою. Тобто відносно позивача граничний розмір премії визначався в розмірі 60%.Зменшення розміру премії на 5% позивач вважає дискримінацією за посадою та званням, тому стверджує про порушення його прав.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у 2007 році від 28.03.07 № 594 (втратила чинність відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, якою затверджено перелік постанов, що втратили чинність) було надано дозвіл Міністерству оборони, зокрема, здійснювати у поточному році починаючи з 1 квітня преміювання військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу (насамперед осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, осіб рядового, молодшого та середнього начальницького складу та осіб молодшого офіцерського складу) понад встановлений законодавством розмір у межах видатків, передбачених для грошового забезпечення у 2007 році.

Граничні розміри премій, які можуть бути виплачені військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, встановлюються керівниками зазначених органів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання вказаної постанови Міністром оборони України видано Наказ № 175 від 14.04.2007, яким тимчасово встановлювалися граничні розміри преміювання понад встановлений законодавством розмір ( 33,3%) у межах видатків, передбачених для грошового забезпечення у 2007 році, починаючи з 01.04.07.

Наказ № 175 від 14.04.2007 мав обмежену дію у часі (з 01.04.07р. по 31.12.07 р) та не зменшував розмір грошового забезпечення ( або окремої його складової) позивача . Тому права позивача не було порушено.

Що стосується скасування наказу про звільнення позивача з військової служби та поновлення на посаді, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених вимог, оскільки останній був звільнений з військової служби наказом Міністра оборони України від 21.07.2008 № 533 у запас за станом здоровя . Підстави звільнення позивачем не оспорюються. Звільнення вважає неправомірним лише з підстав отримання грошового забезпечення нижче, ніж міг розраховувати через зменшення розміру премії.

Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки в даному випадку вони є похідними від вимог щодо визнання неправомірними дій(бездіяльності) та визнання наказів нечинними.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що постанова та ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2010 року ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у звязку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову та ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: І.О.Грибан

суддя О.А.Губська

суддя Л.П.Борисюк