Справа № 825/2185/15-а
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року Чернігів Справа № 825/2185/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

при секретарі - Пушенко О.І.,

за участі представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Приватного підприємства ''АГРОПРОГРЕС'' до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.07.2015 року звернувся до суду з позовом до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Козелецької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 13.01.2015 року: № про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість на 647555,00 грн.; № про накладення штрафу в сумі 1027618,00 грн.

В судовому засіданні представники позивача заявили клопотання про зменшення позовних вимог та просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 13.01.2015 року: № в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість на 526735,00 грн.; №про накладення штрафу в сумі 1027618,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що дійсно на час проведення перевірки частина договорів оренди земельних ділянок, що використовуються позивачем для виробництва сільськогосподарської продукції, не були зареєстровані належним чином, але позивач наполягає на тому, що він є сільськогосподарським виробником та продукція вироблена на цих земельних ділянках є сільськогосподарською у розумінні ПК України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки.

Під час вирощування зернових культур ПП «Агропрогрес» формувало податковий кредит в спеціальній декларації, так як визначити (передбачити), в яких саме операціях буде використовуватись продукція, не було можливості. В звітному періоді, в якій відбувалась реалізація зернових, позивач проводив коригування податкового кредиту в залежності від того, в яких операціях використано такі зернові (реалізація на території України оподатковувалась за ставкою 20%, експорті операції - в залежності від періоду реалізації, або оподатковувались за нульовою ставкою, або звільнялись від ПДВ). У випадку, коли операція з продажу зернових була звільнена від оподаткування, підприємство не мало права на податковий кредит, тому застосовувались положення п. 198.5. ст. 198 ПК України. Відповідно до даного пункту підприємство нараховувало податкові зобовязання, як умовний продаж. Так, за період 2013-2014 pоки нараховано 13882388 грн. умовного продажу на звільнені від оподаткування операції. На такі операції складались податкові накладні та відображались в р.1 спеціальної декларації. Приписи ст. 199 ПК України застосовуються у випадках, коли підприємство придбавши товари/послуги, необоротні активи частково використовує їх а оподаткованих, а частково в неоподаткованих операціях, тобто в момент формування податкового кредиту підприємству вже відомо базу оподаткування продукції, що виробляється. Позивач зазначає, що Козелецькою ОДПІ було встановлено таке порушення тільки в жовтні місяці 2014 року. Документальною перевіркою періоду 2013 року, а також бюджетного відшкодування за січень, листопад, грудень 2014 року, таких порушень не було встановлено, хоча підприємство жодного разу не застосувало ст. 199 ПК України. Враховуючи наведене, позивач вважає, що дії Козелецької ОДПІ з винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є протиправними, а тому просить задовольнити його позовні вимоги.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням зменшення підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та зазначив, що перевіркою встановлено, що ПП «Агропрогрес» здійснювало вирощування сільськогосподарської продукції на земельних ділянках, щодо яких були укладені договори оренди невитребуваних паїв (сертифікатів) та договори на тимчасове використання земельних ділянок, частина яких не пройшла державну реєстрацію у відділах Держкомзему. Враховуючи зазначене, перевіркою встановлено, що 3,64% від вартості продукції зернових, реалізованої у жовтні 2014р., яка була вирощена на вказаних площах, не підпадає під визначення сільськогосподарських товарів.Перевіркою також було встановлено, що в порушення вимог п. 199.1 ст.199 ПКУ, яким передбачено, що разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частини використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях, ПП «Агропрогрес» в жовтні 2014 року не проведено такого розподілу.Такий перерахунок здійснюється платником податків згідно п. 199.2 ст. 199 ПКУ, яким передбачено, що частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання і оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року. Результати такого перерахунку повинні відображатись у додатку 7 до податкової декларації з ПДВ за грудень попереднього календарного року у відповідності Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013р. №678. Позивачем було подано декларації з ПДВ загальну та скорочену разом з додатком № 7 з нульовими показниками. Враховуючи наведене, Козелецька ОДПІ вважає, що податкові повідомлення-рішення є законними та не підлягають скасуванню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав:

В судовому засіданні було встановлено, що Козелецькою ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області, було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Агропрогрес» з питань достовірності декларування сум відємного значення податку на додану вартість за жовтень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 26.12.2014 року № 000144/25-03-15/31174509.

Перевіркою зокрема встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.6 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 209.2, п. 209.13 ст. 209, п. 15 прим. 1 підр. 2 р. ЧЧ Податкового кодексу України, а саме ПП «Агропрогрес» за жовтень 2014 року завищено відємне значення між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту у сумі 647555,00 грн., занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками жовтня 2014 року та залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства та спрямовується на спеціальний рахунок на 1027618,00 грн.

На підставі акта перевірки Козелецькою ОДПІ було винесено податкові повідомлення-рішення:

№ НОМЕР_1 від 13.01.2015 року, яким ПП «Агропрогрес» зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 647555,00 грн.;

№ НОМЕР_2 від 13.01.2015 року, яким позивачу збільшеного суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 1027618,00 грн.

ПП «Агропрогрес» було оскаржено вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Рішенням ДФС України від 04.06.2015 року № 11645/6/99-99-10-01-01-25 в задоволенні скарги ПП «Агропрогрес» було відмовлено, а податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 13.01.2015 року залишено без змін.

Під час проведення перевірки було встановлено, що ПП «Агропрогрес» є сільськогосподарським підприємством, перебуває на спеціальному режимі оподаткування податком на додану вартість відповідно до ст.. 209 ПК України та подає до Бобровицького відділення Козелецької ОДПІ дві податкові декларації: податкову декларацію з податку на додану вартість, за якою здійснюється розрахунки з бюджетом (загальна декларація), податкову декларацію з податку на додану вартість відповідно до ст.. 209 ПК України (скорочена декларація). У періоді, що перевірявся, підприємство застосовувало ставки оподаткування податком на додану вартість 20 відсотків згідно із п. 193.1 ст. 193 ПК України та 0 відсотків згідно із п.п. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК України (аркуш 7 акта перевірки).

Під час проведеної перевірки було встановлено, що в податкових деклараціях з фіксованого сільськогосподарського податку ПП «Агропрогрес» відображено загальну площу оподатковуваних ділянок на 34354,3925 га землі. Розбіжність площі оподатковуваних земельних ділянок між податковою декларацією з фіксованого сільськогосподарського податку та даними відділу Держземагенства становить 1124,1542 га тобто 3,64% це земельні ділянки, по яких договори оренди землі з орендодавцями не зареєстровані у відділах Держземагенства (30933,1414 га 29808,9873 га = 1733,2153 га) з них ріллі 30933,1415 га в т. ч. пройшли державну реєстрацію в Держкомземі 29808,9873 96,36 відсотки.

Враховуючи наведене, Козелецька ОДПІ прийшла до висновку про те, що ПП «Агропрогес» на порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПК України не включило до складу податкових зобовязань декларації з податку на додану вартість (загальна) обсяг реалізованої продукції, яка вироблена на власних або орендованих виробничих потужностях (землях) на суму 374325,00 грн., а саме підприємством були укладені договори не витребуваних паїв (сертифікатів) та договорі на тимчасове використання земельних ділянок не мали відповідної державної реєстрації в Держкомземі. Тобто, позивачем не було дотримано умови, викладені в п. 209.6 ст. 209 ПК України та порушено вимоги ст.. 18 Закону України «Про оренду землі», а саме 3,64% продукції, реалізована у жовтні 2014 року та вирощена на вказаних площах не підпадає під визначення сільськогосподарських товарів.

Відповідно до п.п. 209.1, 209.2, 209.6, 209.11, п.п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Якщо суб'єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то:

а) на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. ОСОБА_1 підприємство зобов'язане визначити податкове зобов'язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку;

б) контролюючий орган виключає таке підприємство з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування та може повторно включити його до такого реєстру після закінчення наступних 12 послідовних звітних податкових періодів за наявності підстав, визначених цією статтею;

в) таке підприємство вважається платником зазначеного податку на загальних підставах з першого числа місяця, в якому було допущено таке перевищення.

Виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит: а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

У разі зміни напряму використання товарів/робіт, основних фондів платник податку проводить коригування податкового кредиту виходячи з вартості придбання товарів/послуг, балансової (залишкової) вартості основних фондів, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснено зміну напряму використання.

Відповідно до п. 301.1 ст. 301 Податкового кодексу України, що діяла в жовтні 2014 року, платниками податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Згідно з пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас об'єктом оподаткування фіксованим сільськогосподарським податком згідно з п. 302.1 ст. 302 Податкового кодексу України є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п.п. 14.1.233 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сільськогосподарські угіддя - рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги.

Землі сільськогосподарського призначення для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції (п.п. 14.1.77 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Так, згідно акту перевірки для ведення господарської діяльності станом на 01.10.2014 року ПП «Агропрогрес» використовувало земельні ділянки, що знаходяться на території Ганнівської сільської ради, Степанівської сільської ради, Степовохутірської сільської ради, Калинівської сільської ради, Софіївської сільської ради, Макіївської сільської ради, Мринської сільської ради, Хотинівської сільської ради, Козарівської сільської ради, Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області. Також, на території Горбачівської сільської ради, Свидовецької сільської ради, Олександрівської сільської ради, Білоцерківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, Лосинівської селищної ради, Шатурської сільської ради, Терешківської сільської ради, Данинської сільської ради, Перемозької сільської ради, Безуглівської сільської ради, Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, Крупичівської сільської ради, Парафіївської сільської ради, Івангородської сільської ради, Ольшанської сільської ради Ічнянського району Чернігіввської області.

Козелецькою ОДПІ під час проведення перевірки було встановлено, що станом на жовтень 2014 року частина договорів оренди земельних ділянок не зареєстрована позивачем належним чином в органах Держкомзему, як того вимагає Земельний кодекс України та ОСОБА_3 України «Про оренду землі». Загальна площа земельних ділянок, договори оренди яких не зареєстровано належним чином складає 1124,1542 га.

За змістом наведених вище норм Податкового кодексу України, для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку землі, що використовуються сільськогосподарським товаровиробником для виробництва продукції рослинництва, повинні знаходитися у власності чи користуванні такого виробника.

Водночас Податковий кодекс України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Отже, за таких обставин будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

Однак, земельне законодавством вимагає державної реєстрації документа, що встановлює право користування земельною ділянкою. Так, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, для цілей регулювання земельних відносин виникнення права оренди земельної ділянки пов'язане із фактом державної реєстрації відповідного договору.

Водночас податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Податковий кодекс України не зводить користування сільськогосподарськими угіддями лише до виникнення права оренди на відповідні земельні ділянки. Відповідно, зареєстрований належним чином договір оренди не може вважатися єдиним обов'язковим документом, що підтверджує правомірність перебування особи у статусі платника фіксованого сільськогосподарського податку. Відтак, дефекти оформлення відповідного договору не можуть впливати на правильність врахування доходів від реалізації продукції рослинництва при розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва.

За таких обставин продукція, вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку в юридичної та/або фізичної особи, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу XIV Податкового кодексу України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки.

Суд звертає увагу на те, що визначальним для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно.

При цьому сільськогосподарськими відповідно до пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Пунктом 209.11 ст. 209 ПК України передбачено, що якщо суб'єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. ОСОБА_1 підприємство зобов'язане визначити податкове зобов'язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку.

Таким чином, якщо товари відповідають визначеним товарним групам та отримані в результаті здійснення діяльності, що відповідає визначеним видам, вони є сільськогосподарськими і повинні враховуватися при визначенні питомої ваги сільськогосподарських товарів для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість. При цьому недотримання питомої ваги щодо реалізації сільськогосподарських товарів є єдиною підставою для застосування до сільськогосподарського товаровиробника правил загального режиму оподаткування податком на додану вартість. В інших випадках, зокрема, в разі недотримання вимог щодо оформлення земельних ділянок, які використовуються при виробництві сільськогосподарських товарів, відсутні підстави для застосування до особи загальних правил оподаткування податком на додану вартість.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про те, що у податкового органу відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до ПП «Агроресурс», який застосовує спеціальний режим оподаткування ПДВ сільськогосподарської діяльності, у разі недотримання останнім норм земельного законодавства щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, якщо при цьому дотримано вимог законодавства податкового.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що станом на час розгляду справи здійснено державну реєстрацію всіх договорів на користування земельними ділянками, що є виробничою базою для виробництва ПП «Агропрогрес» продукції, що підтверджується матеріалами справи, а саме договорами.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПП «Агропрогрес» щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Козелецької ОДПІ від 13.01.2015 року: № в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість на 526735,00 грн., а тому вони підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 13.01.2015 року, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Перевіркою правомірності визначення податкових зобовязань та податкового кредиту, показників, відображених у загальній декларації за жовтень 2014 року було встановлено завищення суми податкового кредиту на 119007,00 грн. Перевіркою правомірності визначення податкових зобовязань та податкового кредиту, показників, відображених у декларації сільськогосподарського підприємства, який застосовує спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського і лісового господарства за жовтень 2014 року було встановлено завищення суми податкового кредиту на 1673813,00 грн.

ОСОБА_1 висновки Козелецька ОДПІ зробила на підставі того, що ПП «Агропрогрес» при заповненні загальної та скороченої декларацій за жовтень 2014 року не провело розподіл податкового кредиту відповідно до частки використання товарів/послуг, в оподаткованих операціях, яка визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік.

Пунктом 199.1 ст. 199 ПК України встановлено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Як визначено пунктом 198.3 статті 198 розділу V Податкового кодексу України (далі - Кодекс), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, як визначено пунктом 198.5 статті 198 розділу V Кодексу, якщо у подальшому такі товари/послуги, основні виробничі засоби фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод), за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу (далі по тексту - неоподатковувані операції), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні виробничі засоби вважаються проданими у податковому періоді, на який припадає таке використання, у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, основними виробничими засобами. Датою використання товарів/послуг, основних виробничих засобів вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу.

Таким чином, у звітному періоді, в якому товари/послуги, основні виробничі засоби почали використовуватися виключно в неоподатковуваних операціях, у частині, яка пропорційна залишковій частині вартості таких товарів/послуг чи необоротних активів, необхідно визнати їх умовний продаж.

Якщо ж товари/послуги, основні виробничі засоби почали використовуватися в неоподатковуваних операціях частково, а частково продовжують використовуватися в оподатковуваних операціях, у такому випадку у звітному періоді, в якому почалося їх використання в оподатковуваних і неоподатковуваних операціях, відповідно до пункту 199.1 статті 199 розділу V Кодексу здійснюється часткове виключення суми податку на додану вартість зі складу податкового кредиту пропорційно частці їх використання в таких неоподатковуваних операціях з подальшим проведенням перерахунку за правилами, встановленими пунктом 199.4 статті 199 розділу V Кодексу.

Аналіз приписів ст.. 199 ПК України свідчить про те, що приписи ст. 199 ПК України застосовуються у випадках, коли підприємство придбавши товари/послуги, необоротні активи частково використовує їх а оподаткованих, а частково в неоподаткованих операціях, тобто в момент формування податкового кредиту підприємству вже відомо базу оподаткування продукції, що виробляється.

Порядок оподаткування експорту зернових культур товарних позицій 1001-1008 (крім товарної позиції 1006 та товарної підкатегорії 1008 10 00 00) та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТЗЕД змінювався, а саме: до 2014 року такі операції звільнялись від обкладання ПДВ; з 01.01.2014 до 01.04.2014 р. - нульова ставка ПДВ; з 01.04.2014 до 01.10.2014 р. - звільнено від обкладання ПДВ; з 01.10.2014 до 01.01.2015 р. - нульова ставка ПДВ.

Як свідчить аналіз, наданих в судове засідання позивачем копій податкових декларацій з ПДВ (скорочених та загальних), під час вирощування зернових культур ПП «Агропрогрес» формувало податковий кредит в спеціальній декларації. В звітному періоді, в якому відбувалась реалізація зернових, позивач проводив коригування податкового кредиту в залежності від того, в яких операціях використано такі зернові (реалізація на території України оподатковувалась за ставкою 20%, експорті операції - в залежності від періоду реалізації, або оподатковувались за нульовою ставкою, або звільнялись від ЦДВ).

Так, якщо операція оподатковувалась за нульовою ставкою, і відповідно позивач мав право на бюджетне відшкодування, ПП «Агропрогрес» складало податкову накладну на таку операцію, а суму податкового кредиту переносило зі спеціальної декларації до загальної, а саме в р.16.3 спеціальної декларації позивач проставляв таку суму зі знаком «-», а в цьому ж рядку загальної декларації - зі знаком «+».

У випадку, коли операція з продажу зернових була звільнена від оподаткування підприємство не мало права на податковий кредит, тому застосовувались положення п. 198.5. ст. 198 ПК України. Відповідно до даного пункту підприємство нараховувало податкові зобовязання, як умовний продаж.

Так, за період 2013-2014 pp. ПП «Агроресурс» нараховано 13882388 грн. умовного продажу на звільнені від оподаткування операції. На такі операції складались податкові накладні та відображались в р.1 спеціальної декларації, про що свідчать копії декларацій з податку на додану вартість, реєстри виданих та отриманих податкових накладних, податкові накладні бухгалтерські довідки, наявні в матеріалах справи.

Протягом зазначених періодів Козелецькою ОДПІ проводились перевірки ПП «Агропрогрес», а саме документальна перевірка 2013 року, а також бюджетного відшкодування за січень, листопад, грудень 2014 року, однак податковим органом не було встановлено порушення вимог ст.. 199 ПК України з боку позивача, що свідчить, що Козелецька ОДПІ не вбачала в діях ПП «Агропрогрес» порушення порядку розрахунку податкового кредиту, з врахуванням частки використання товарів/послуг, в оподаткованих операціях за попередній календарний рік.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що Козелецька ОДПІ протиправно прийшла до висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту через порушення вимог ст. 199 ПК України, а тому застосування до позивача таких негативних наслідків, як застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1027618,00 грн. є безпідставним. Таким чином, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення Коезелецької ОДПІ № НОМЕР_2 від 13.01.2015 року є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а відповідачем не доказана правомірність своїх дій.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що донарахування ПП «Агропрогрес» податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 1027618,00 грн. та зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 526735,00 грн є протиправним, оскільки позивачем не перевищено межу в 25% питомої ваги несільськогосподарської продукції, встановленої ст. 209 ПК України та не порушено вимоги ст. 199 ПК України, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Козелецької ОДПІ № НОМЕР_1 від 13.01.2015 року в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 526735,00 грн. та щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 13.01.2015 року в повному обсязі підлягають задоволенню.

Керуючись ст.160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № НОМЕР_1 від 13.01.2015 року в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 526735,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № НОМЕР_2 від 13.01.2015 року.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур