Справа № 2-а-307/10
Суддя: Вернік В. М.
Дата ухвалення: 2010-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2010 року Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі : головуючого - судді Верьовочнікова В.М.

при секретарі - Росовській О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Жмеринці Вінницької області про стягнення недоплаченої державної соціальної допомоги,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12.10.2010 року звернулася з цим позовом до суду і вказала, що вона за правовим статусом є дитиною війни, згідно ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання з 1 січня 2006 року щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Посилаючись, що виплата вказаної соціальної допомоги у 2006-2010 роках здійснена їй у меншому розмірі, просила поновити пропущений строк для звернення до суду, визнати дії посадових осіб відповідача по відмові у перерахунку пенсії неправомірними, зобов'язати управління ПФУ у м.Жмеринці нарахувати їй недоплачену державну соціальну допомогу з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2006 року по даний час, та стягнути її з відповідача.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги. Пропущення строку звернення до суду обгрунтувала здійсненням нею догляду за хворим чоловіком та власною необізнаністю у законодавстві. Вказала, що у вересні 2010 року зверталась до суду з аналогічними вимогами в порядку цивільного судочинства. Просила задоволити позов.

Представник відповідача, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. Попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, а також письмові заперечення проти позову, в яких вказала, що чинним законодавством не визначено, які органи повинні здійснювати нарахування та виплату вказаного підвищення, за рахунок яких коштів і джерел; зауважила, що відповідно до ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком, на який посилалася позивачка у власних вимогах, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, а тому не має відношення щодо допомоги, призначеної відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; вказала, що позивачкою пропущений загальний шестимісячний термін звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права; послалась на виключні повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту Закону України про Державний бюджет України та забезпечення виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, у зв'язку з чим просила відмовити у задоволенні позову, залучити до участі в справі Державне казначейство України та покласти на нього обовязок по виділенню коштів для виплат із подальшим перерахуванням управлінню ПФУ у м.Жмеринці.

Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши заперечення відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ст.111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", за якою підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2005 року №10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є.неконституційними), положення п.41 розділу 11 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ", зокрема, про викладення в новій редакції тексту ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Враховуючи, що вказані рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, тому дії відповідача щодо відмови у перерахунку розміру допомоги позивачці як дитині війни в період з дня постановлення даних рішень Конституційного Суду України є протиправними.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно змісту статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права."

Так, при розгляді справи "Кечко проти України" (заява №63134/00) Європейський Суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення суду).

Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п.23 рішення суду рішення у справі "Бурдов проти Росії).

Відповідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову зокрема, про визнання неправомірними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності, а також зобовязання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 має правовий статус дитини війни, відповідачем у 2007 році їй щомісячна соціальна допомога як дитині війни не виплачувалась, а в 2008-2010 роках виплачена у меншому від 30 відсотків мінімальної пенсії за віком розмірі. Вказані обставини не заперечені представником відповідача та підтверджуються довідкою управління ПФУ у м.Жмеринка від 28.09.2010 року (а.с.4), яку суд приймає до уваги, так як вона представлена із дотриманням вимог закону і ніким із сторін не оспорюється.

Суд не приймає до уваги заперечень представника відповідача щодо того, що виплата соціальної допомоги позивачці як дитині війни повинна здійснюватись відповідно до встановлених Законами України "Про державний бюджет України" на відповідні роки розмірах, оскільки саме ці положення, зокрема. Законів України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" рішеннями Конституційного Суду України 09.07.2007 року та 22.05.2005 року відповідно визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), і втратили чинність з дня схвалення вказаних рішень Конституційним Судом України. При цьому визнана неконституційною редакція ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" залишається нечинною до часу розгляду даної справи судом.

Разом з тим. зазначені рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року не мають зворотної дії у часі, а тому не поширюється на попередні періоди заявлених позивачкою вимог, у зв'язку з чим останні у цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, суд приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо пропущення позивачкою строку звернення до адміністративного суду, так як підстав для поновлення їй такого строку немає, оскільки вона не довела поважності причин пропуску такого звернення, так як не представила жодних доказів цього, крім того, про відповідне порушення власних прав позивачка повинна була дізнатися протягом попередніх років за наслідком належного оприлюднення нормативно-правових актів та відповідних рішень Конституційного Суду України, а також шляхом співставлення сталого розміру отримуваних нею коштів за вказаний період. Враховуючи, що позивачка звернулася до суду 12.10.2010 року, поважних причин пропущення визначеного законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду не встановлено, а тому суд визначає належний строк звернення до суду з 12.04.2010 року, у зв'язку з чим в іншій частині позов задоволенню не підлягає. При цьому, судом не враховуються обставини звернення ОСОБА_1 до суду з аналогічними вимогами в порядку цивільного судочинства, оскільки воно здійснено 13.09.2010 року, тобто після постановлення рішення Конституційного Суду України від 09.09.2010 року про визнання таким, що є неконституційним такий спосіб розгляду справ даної категорії.

Також суд не приймає до уваги заперечень представника відповідача щодо приналежності пересування поняття та обсягу мінімального розміру пенсії за віком виключно для правовідносин, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч.1 ст.28 вказаного Закону, мінімального розміру пенсії за віком.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка має право на перерахунок пенсії підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитина війни з 12.04.2010 року по час розгляду справи, а дії відповідача щодо відмови у перерахунку вказаного підвищення за цей період є незаконними.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини", ст.22 Конституції України, ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-ргі/2007 та від 22.05.2005 року №10-рп 2008. ст. 4, 5, 8, 9, 14, 18, 69, 71, 72, 94, 99, 100, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м.Жмеринці Вінницької області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виходячи з державної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 12 квітня по 28 жовтня 2010 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків її оскарження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана десяти днів з дня її проголошення, а відсутньою в судовому засіданні стороною - у той же строк з дня одержання її копії, Київському апеляційному адміністративному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

С У Д Д Я ОСОБА_2