Справа № 741/217/14-а
Суддя: Киреєв О. В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 741/217/14-а
Провадження № 2-а/741/14/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 29 липня 2015 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Мотляха О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області (далі Відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області, мотивував його тим, що йому, як голові суду у відставці, з 1994 року виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % від його заробітку на час виходу у відставку, оскільки його стаж роботи на посаді судді становив понад 36 років. Відповідно до ст. 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 1 січня 2013 року розмір заробітної плати його, як голови Носівського районного суду, з урахуванням надбавок за вислугу років та за адміністративну посаду в цілому складав би 21 793 грн. (двадцять одна тисяча сімсот дев'яносто три гривні), а з 1 грудня 2013 року 23 142 грн. (двадцять три тисячі сто сорок дві гривні), відповідно до довідкою ТУ ДСА в Чернігівській області. В січні 2014 року він (позивач) звернувся до відповідача про перерахунок грошового утримання, на яке має право відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 16 січня 2014 року Відповідач відмовив йому у перерахунку щомісячного грошового утримання судді.

Позивач просив визнати протиправною відмову відповідача щодо перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання, як голови Носівського районного суду, зобов'язати Відповідача провести перерахунок, починаючи з 1 січня 2013 року в розмірі 90 % посадового окладу судді на посаді голови Носівського районного суду, стягнути з відповідача одноразово недораховану та недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за всі місяці, починаючи з 1 січня 2013 року, виходячи із заробітної плати голови Носівського районного суду Чернігівської області.

13 лютого 2014 року Носівський районний суд позов задовольнив.

31 березня 2014 року Київський апеляційний адміністративний суд залишив без змін постанову Носівського районного суду від 13 лютого 2014 року.

25 червня 2015 року Вищий адміністративний суд України скасував постанову Носівського районного суду від 13 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2014 року по справі №741/217/14-а, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

9 липня 2015 року позивач подав до суду заяви про поновлення строку та про залучення до матеріалів справи доказів.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив задовольнити їх в повному розмірі, просив провести розгляд справи без його участі, бо він має похилий вік і стан його здоровя не дозволяє йому зявитись в суд для участі в розгляді справі.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення проти адміністративного позову, в яких просив розглядати справу без участі представника Управління Пенсійного фонду України в Носівському районі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивувавши це тим, що не передбачено здійснення перерахунку довічного грошового утримання позивачу, як судді у відставці, крім суддів Конституційного Суду України.

В ході розгляду даної справи в судах позиція Відповідача протилежно змінювалася, що підтверджується наступним.

В касаційній скарзі від 15 травня 2014 року (за підписом ОСОБА_2) викладена позиція Відповідача про те, що позовні вимоги повинні бути задоволені лише з 15 липня 2013 року.

В запереченнях проти позову від 29 липня 2014 року (за підписом ОСОБА_3) викладена позиція Відповідача про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, ветераном Другої Світової Війни 1939-1945 років, інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, перед виходом на пенсію працював на посаді голови Носівського районного суду Чернігівської області, з вересня 1994 року є суддею у відставці та відповідно до Закону України «Про статус суддів» отримував щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % грошового забезпечення працюючого голови районного суду.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області у зв'язку з підвищенням середньої заробітної плати діючим суддям видало позивачу довідку від 21 січня 2014 року №03-36/22 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На звернення позивача про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, УПФУ в Носівському районі Чернігівської області відмовило йому в перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, оскільки це не передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ). Так, відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 47 зазначеного Закону незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста статті 47 цього Закону).

01 січня 2012 року введено в дію статтю 129 Закону № 2453-VІ, якою по-новому врегульовано питання, повязані із суддівською винагородою, та запроваджено поетапне збільшення посадових окладів суддів.

Частиною першою статті 129 Закону № 2453-VІ визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України від 16 жовтня 1996 року №422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Розділом X Закону № 2453-VІ визначено статус судді у відставці. Зокрема, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3 723-XII «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання (частина перша статті 138 Закону № 2453-УІ).

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону № 2453-VІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01 жовтня 2011 року набрали чинності зміни до вищезазначеної статті, внесені Законом № 3668-VІ, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною пятою цієї ж статті визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте Конституційний Суд України рішенням від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини пятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3 668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення відновили дію частини третя та перше, друге, третє речення частини пятої статті 138 Закону № 2453-VІ в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 3668-VI.

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VІ змінено визначений Законом № 2453-VІ порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VІ звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у звязку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-УІ в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VІ: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Такі висновки узгоджуються з правовою позицію Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 24 березня 2015 року № 21-584а14.

Статтею 99 КАС України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, у випадку пропуску якого, застосовуються наслідки, встановлені ст. 100 КАС України.

Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № З-рп/2013 було офіційно оприлюднене, позивачу стало відомо про це рішення, кожний місяць він отримував довічне грошове утримання, але позивач звернувся до Відповідача з заявою про перерахунок йому пенсії 15 січня 2014 року.

Суд не визнає поважними причини пропуску строку звернення до суду, на які вказав позивач, а тому в поновленні строку необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, позивачу має бути проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді без обмеження довічного грошового утримання позивача максимальним розміром з 15 липня 2013 року.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даної постанови в межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 18, 99,100, 158-163, 256 КАС України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду в Носівському районі Чернігівської області про зобов'язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного Фонду України в Носівському районі Чернігівської області щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як голови Носівського районного суду Чернігівської області в розмірі 90 % заробітної плати працюючого в даний час на відповідній посаді судді.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України у Носівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, в розмірі 90 % заробітної плати працюючого на теперішній час судді на посаді голови районного суду.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України у Носівському районі Чернігівської області нарахувати та виплатити одноразово ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді за період з 15 липня 2013 року по день ухвалення судового рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Постанова може бути оскаржена сторонами протягом 10 днів з дня отримання її копії шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Носівський районний суд Чернігівської області.

Суддя О.В. Киреєв