Справа № 809/2232/15
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2015 р. Справа № 809/2232/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап'юк С.В.,

за участю секретаря Мельничука Є.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Дутка-Гефко Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 13.10.2014 року та податкової вимоги форми "Ф" №5-23 від 21.01.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

04.06.2015 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 13.10.2014 року та податкової вимоги форми "Ф" №5-23 від 21.01.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, в порушення положень Податкового кодексу України, не було повідомлено позивача про дату та місце проведення перевірки. При цьому, на підставі акту невиїзної документальної перевірки, який позивачем не отримано, відповідач виніс оскаржувані податкове повідомлення-рішення за № від 13.10.2014 року, яким збільшив суму грошового зобов'язання з сплати податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів за основним платежем 10 520, 43 гривні та штрафними (фінансовими) санкціями 2 630, 11 гривень, та податкове повідомлення-рішення за № від 13.10.2014 року, яким збільшив суму грошового зобов'язання на митні товари, які ввозяться громадянами, за основним платежем в розмірі 4 782, 02 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1 195, 51 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, зазначених в позовній заяві.

Відповідач позову не визнав, його представником суду подане письмове заперечення проти заявлених позовних вимог, мотивоване тим, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень є встановлені митним органом факти ввезення позивачем на митну територію України транспортних засобів - автомобілів марки "RENAULT", модель "TRAFIC", 2006 року випуску, номер кузова - НОМЕР_3; "OPEL" "VIVARO", 2005 року випуску, номер кузова - НОМЕР_4 та 2009 року випуску, номер кузова - НОМЕР_5, за заниженою митною вартість, внаслідок надання для їх переміщення через митний кордон України та митного оформлення документів, що містять неправдиві дані. Оскільки митна вартість транспортних засобів є базою оподаткування для справляння ввізного мита та податку на додану вартість при імпорті на митну територію України товарів, заниження їх вартості призвело до сплати до бюджету ввізного мита та податку на додану вартість у неповному розмірі. Наведене і послужило підставою для визначення відповідачем суми грошового зобов'язання по ввізному миту у розмірі 4 782, 02 гривень та по податку на додану вартість у розмірі 10 520, 43 гривень. Вказала суду, що позивач був повідомлений про дату та місце проведення невиїзної документальної перевірки, два примірники акту перевірки від 19.09.2014 року надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу для підписання, однак вказана кореспонденція повернулася на адресу відповідача, про що уповноваженими особами Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області складено акт.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази суд встановив наступне.

В період з 03.09.2014 року до 06.09.2014 року посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на підставі статтей 345, 351 Митного кодексу України, наказу Міністерства доходів і зборів України від 03.09.2013 року №440 «Щодо проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи», наказу Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області від 25.07.2014 року №234 «Про проведення документальної невиїзної перевірки громадянина ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2» та повідомлення Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області від 31.07.2014 року №864/10/09-19-17-01-15/463 проведена позапланова невиїзна документальна перевірка з питань державної митної справи громадянином України ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_1) згідно митних декларацій №206050000/2012/400003 від 20.01.2012 року, №206050000/2012/404359 від 28.05.2012 року та №206050000/2012/407571 від 31.08.2012 року.

За наслідками перевірки відповідачем 19.09.2014 року складено акт за №24/17-01/НОМЕР_2, в якому зафіксовано факти надання громадянином ОСОБА_3 при ввезенні на митну територію України транспортних засобів (автомобілів марки "RENAULT", модель "TRAFIC", 2006 року випуску, номер кузова - НОМЕР_3; марки "OPEL" "VIVARO", 2005 року випуску, номер кузова - НОМЕР_4 та марки "OPEL" "VIVARO", 2009 року випуску, номер кузова - НОМЕР_5) митних декларацій №206050000/2012/404359 від 28.05.2012 року, №206050000/2012/400003 від 20.01.2012 року та №206050000/2012/407571 від 31.08.2012 року та інших документів, як підстави для їх переміщення через митний кордон України та митного оформлення, що містять неправдиві дані, внаслідок чого невірно визначено митну вартість вказаних транспортних засобів, яка є базою оподаткування.

Заниження митної вартості згаданих транспортних засобів призвело до порушення громадянином ОСОБА_3 вимог Податкового кодексу України щодо сплати до бюджету ввізного мита та податку на додану вартість при імпорті на митну територію України товарів у неповному обсязі, внаслідок чого платником податків не було сплачено 4 782, 02 гривень ввізного мита та 10 520,43 гривень - податку на додану вартість (а.с.12-19).

За наслідками розгляду вищевказаного акту невиїзної документальної перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення за № від 13.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з сплати податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів за основним платежем в розмірі 10 520, 43 гривні та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2 630, 11 гривень, та податкове повідомлення-рішення за № від 13.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання на митні товари, які ввозяться громадянами, за основним платежем в розмірі 4 782, 02 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1 195, 51 гривень (а.с.20).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області та податковою вимогою форми "Ф" №5-23 від 21.01.2015 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з чинних на час виникнення правовідносин нормативно-правових актів та зазначає їх зміст у відповідній редакції.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори (пункт 8.1). До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 8.2).

Згідно підпунктів 9.1.3, 9.1.16 пункту 9.1. статті 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних належать податок на додану вартість, а також мито.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України (пункт 3).

Пунктом 185.1 статті 185 цього Кодексу встановлено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України (пункт 3).

Відповідно до підпункту 212.1.3 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України платниками акцизного податку є фізична особа - резидент або нерезидент, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України в обсягах, що підлягають оподаткуванню, відповідно до митного законодавства.

Згідно підпункту 213.1.3 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є операції з ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України, до яких за змістом пункту 215 .1 статті 215 цього Кодексу належать автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У судовому засіданні представник позивача вказав, що підставою позову є, виключно, допущення відповідачем процедурного порушення порядку повідомлення позивача про дату та місце проведення невиїзної перевірки, будь-яких обставин, що спростовують факти ввезення ОСОБА_3 на митну територію України транспортних засобів - автомобілів марки "RENAULT", модель "TRAFIC", 2006 року випуску, номер кузова - НОМЕР_3; "OPEL" "VIVARO", 2005 року випуску, номер кузова - НОМЕР_4 та 2009 року випуску, номер кузова - НОМЕР_5, за заниженою митною вартість, внаслідок надання для їх переміщення через митний кордон України та митного оформлення документів, що містять неправдиві дані, та несплату у зв'язку з цим 4 782, 02 гривень ввізного мита та 10 520,43 гривень - податку на додану вартість, не зазначив, суду повідомив про їх відсутність в підставах заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні також встановлено, що позивач не заперечує правильність розрахунку контролюючим органом суми грошового зобов'язання за платежем мита на товари, які ввозяться громадянами, та податку на додану вартість при імпорті на митну територію України товарів.

Отже, підставою для скасування згаданих податкових повідомлень-рішень від 13.10.2014 року позивач зазначає не здійснення повідомлення його про дату та місце проведення перевірки, а також не направлення йому самого акта невиїзної перевірки за № від 19.09.2014 року.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Статтею 345 Митного кодексу України встановлено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів (частина 3, пункт 1).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені статтею 351 Митного кодексу України, пункт 2 частини 1 якої встановлює, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Частиною 2 цієї статті визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (пункт 2).

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів (частина 3).

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки (частина 4).

Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов'язкова (частина 5).

Згідно пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на податковий облік як платник податків у контролюючому органі.

У судовому засіданні встановлено, що у період з 21.08.2002 року до 23.01.2015 року ОСОБА_3 був суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим державним реєстратором виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області як фізична особа - підприємець.

21.08.2002 року ОСОБА_3 як фізична особа-підприємець зареєстрований в Коломийській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області як платник податків та зборів. При цьому, платником податків самостійно вказано податковому органу адресу його місця проживання: АДРЕСА_1, за якою його і було взято на податковий облік як платника податків у контролюючому органі (а.с.51-55).

Судом з'ясовано, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 не було подано контролюючому органу - Коломийській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області заяви про зміну податкової адреси.

Судом встановлено, що про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки громадянина ОСОБА_3 повідомлено, шляхом надіслання йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення письмового повідомлення від 31.07.2014 року за №864/10/09-19-17-01-15/463, яке містить відомості про підстави, дату та місце проведення перевірки. Вказане повідомлення надіслано позивачу за його податковою адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією ВПЗ "Укрпошти" від 04.08.2014 року (а.с.59, 60).

Однак, вказана кореспонденція повернулася на адресу Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області з відміткою центру поштового зв'язку "за зазначеною адресою не проживає" (а.с.61).

З цього приводу, представник позивача вказав суду, що зазначена відповідачем адреса (АДРЕСА_1) дійсно була адресою проживання ОСОБА_3 на час реєстрації його як фізичної особи - підприємця.

Статтею 42 Податкового кодексу України визначено, документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (пункт 42.2).

За таких обставин, доводи позивача про те, що його не було повідомлено про дату та місце проведення документальної невиїзної перевірки є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Оформлення результатів перевірок визначено статтею 354 Митного кодексу України, частиною 1 якої встановлено, що результати перевірок оформлюються у формі акта або довідка, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт (довідка) про результати перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами органу доходів і зборів, які проводили перевірку, та реєструється в органі доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення встановленого для проведення перевірки строку. Такий акт (довідка) після реєстрації в органі доходів і зборів протягом трьох робочих днів вручається для підписання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі чи надсилається підприємству в порядку, встановленому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (частина 2).

У разі відмови керівника підприємства або уповноваженої ним особи від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки чи неможливості його вручення та підписання у зв'язку з відсутністю підприємства за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається зазначеному підприємству в порядку, визначеному Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У таких випадках органом доходів і зборів складається відповідний акт (частина 6).

Положення цієї статті поширюються також на громадян, щодо яких проводилася документальна невиїзна перевірка відповідно до статті 351 цього Кодексу (частина 16).

Згідно пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Як уже встановлено судом, відповідачем за наслідками перевірки позивача складено акт за №24/17-01/НОМЕР_2 від 19.09.2014 року.

У судовому засіданні з'ясовано, що контролюючим органом на виконання вимог статті 354 Митного кодексу України надіслано ОСОБА_3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на його податкову адресу (АДРЕСА_1) два примірники акту перевірки за №24/17-01/НОМЕР_2 від 19.09.2014 року для підписання, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією ВПЗ "Укрпошти" за №2683 від 24.09.2014 року.

02.10.2014 року вказана кореспонденція повернулася на адресу Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області з відміткою центру поштового зв'язку "за зазначеною адресою не проживає". У зв'язку з наведеним, відповідачем на виконання вимог частини 6 статті 354 Митного кодексу України складено акт за 4/17-01/НОМЕР_2 від 02.10.2014 року (а.с.45).

Враховуючи вищевикладене, доводи представника позивача про те, що відповідачем не було надіслано ОСОБА_3 акт невиїзної документальної перевірки за №24/17-01/НОМЕР_2 від 19.09.2014 року не відповідають дійсності.

Відповідно до частини 12 статті 354 Митного кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов'язки, з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що податкові повідомлення-рішення №№, від 13.10.2014 року відповідачем винесено з дотриманням строку, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, Митним та Податковим кодексами України, а тому підстави для їх скасування відсутні, а позовні вимоги в цій частині є такими, що до задоволення не підлягають.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин не отримання ОСОБА_3 акту невиїзної документальної перевірки за №24/17-01/НОМЕР_2 від 19.09.2014 року не спростовує факт ввезення ним на митну територію України транспортних засобів за заниженими цінами та несплату у зв'язку з цим 4 782, 02 гривень ввізного мита та 10 520,43 гривень - податку на додану вартість, та не може бути достатньою підставою для скасування податкових повідомленнь-рішень №№, від 13.10.2014 року.

Судом встановлено, що дані податкові повідомлення-рішення від 13.10.2014 року відповідачем супровідним листом від 13.10.2014 року за №341/2/09-19-17-01-15 надіслано ОСОБА_3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак не були вручені позивачу з тих же підстав, що й акт невиїзної документальної перевірки від 19.09.2014 року (а.с.67-68).

Разом з тим, в силу вимог пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкові повідомлення-рішення №№, від 13.10.2014 року вважаються такими, що вручені позивачу.

Таким чином, оскільки визначена вказаними податковими повідомленнями-рішеннями сума грошового зобов'язання у загальному розмірі 24 306, 13 гривень не була сплачена позивачем у строк, встановлений пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, відповідачем правомірно, на виконання вимог пункту 59.1. статті 59 даного Кодексу, надіслано ОСОБА_3 податкове повідомлення (вимогу) форми "Ф" №5-23 від 21.01.2015 року на суму несплаченого ним податкового боргу - 24 306, 13 гривень.

Як наслідок, позовна вимога про скасування податкового повідомлення (вимоги) форми "Ф" №5-23 від 21.01.2015 року до задоволення не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 13.10.2014 року та податкової вимоги форми "Ф" №5-23 від 21.01.2015 року, відмовоти.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 05.08.2015 року.