Справа № 826/5243/15
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5243/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я. І. Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

06 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Тур В. В.

представника позивача ОСОБА_2., представника відповідачів Кісельової О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 р. у справі за адміністративним позовом громадянина Афганістану ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішення від 18.08.2014 р. № 432-14 та наказу від 14.02.2015 р. № 88, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Громадянин Афганістану ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про втрату статусу біженця від 18.08.2014 р. № 432-14 та наказу від 14.02.2015 р. № 88 у частині визнання недійсним посвідчення біженця НОМЕР_1 та його проїзного документа біженця для виїзду за кордон, зобов'язання ДМС України повернути посвідчення біженця НОМЕР_1 та проїзний документ біженця для виїзду за кордон.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 р. позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 01 грудня 2010 року № 627-10 позивачу було надано статус біженця в України і видано посвідчення біженця НОМЕР_1 та проїзний документ біженця для виїзду за кордон.

Однак, 09 жовтня 2014 року позивачу Головним управлінням Міграційної служби України в м. Києві вручене повідомлення про втрату статусу біженця прийняте Головним управління Державної міграційної служби України в м. Києві на підставі рішення Державної міграційної служби України від 18 серпня 2014 року № 432-14.

Так, у наведеному повідомленні було зазначено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", статус біженця втрачається у разі, якщо особа добровільно знову скористалася захистом країни громадянської належності (підданства). Підставою для його прийняття стала інформація Адміністрації Державної прикордонної служби України (лист від 18 березня 2014 року № 55/248, в якому вказано, що позивач виїжджав з території України до Афганістану).

Рішенням Державної міграційної служби України від 18 серпня 2014 року № 82 позивач був позбавлений статусу біженця.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Основними нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини є: Конвенція про статус біженців 1951 року, Протокол щодо статусу біженців 1967 року та Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 р. №3671-VI.

Згідно зі статтею 14 Загальної декларації прав людини кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України від 08.07.2011 р. № 3671 біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Країна громадянської належності - це країна, громадянином (підданим) якої є особа. За умови, якщо особа має понад одне громадянство, вона не вважається такою, що не має захисту країни своєї громадянської належності, якщо без будь-якої поважної причини, що випливає з обґрунтованих побоювань, вона не скористалася захистом однієї з країн, громадянином (підданим) якої вона є (п. 10 ч. 1 ст.1 Закону № 3671).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 11 Закону № 3671 визначено, що статус біженця та додатковий захист втрачаються у разі, якщо особа добровільно знову скористалася захистом країни громадянської належності (підданства).

Так факт перебування позивача з 31 грудня 2012 року до 25 березня 2013 року в Афганістані підтверджено роздруківками авіаквитків: 31 грудня 2012 року на рейс Авіаліній Air Аrabia G 90294 "Київ (Бориспіль)- Шарджа" з пересадкою 01 січня 2013 pоку на рейс Авіаліній Air Arabia G 90563 " Шарджа -Кабул".

З протоколу співбесіди від 06.05.2014 р. вбачається пояснення позивача про перебування протягом двох місяців в Кабулі у своєї матері (а. с. 30).

Таким чином, колегія суддів зауважує, що позивач добровільно протягом двох місяців безперешкодно мешкав в Афганістані, натомість, у відповідності до ст. 1 Закону України № 3671 біженець повинен перебувати за межами країни своєї громадянської належності внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Цілком логічним є висновок суду першої інстанції про втрату позивачем статусу біженця внаслідок повернення до своєї країни та проживання там протягом тривалого часу.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 р. у справі за адміністративним позовом громадянина Афганістану ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішення від 18.08.2014 р. № 432-14 та наказу від 14.02.2015 р. № 88, зобов'язання вчинити дії залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська

(Повний текст ухвали виготовлено 06.08.2015 р.)

.

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.