Справа № 2а-2844/10/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ К/9991/32640/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Костенка М.І., Маринчак Н.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амальгама Люкс" на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 по справі № 2а-2844/10/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амальгама Люкс"

до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва

про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2010 року Товариством до суду заявлений позов про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції по нарахуванню пені в сумі 957,60 грн. за несвоєчасне перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.11.2010 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Рішення обґрунтовано висновком про те, що оскільки Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" не передбачено подання податкової декларації з податку з доходів фізичних осіб та нарахування пені за несвоєчасну сплату вказаного податку.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду України від 03.04.2012 рішення суду першої інстанції скасовано, у позові відмовлено.

Приймаючи рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що подання позивачем розрахунку суми податку з доходів фізичних осіб є самостійним узгодженням суми нарахованого податку, а відтак, при несвоєчасній сплаті таких сум Товариству, у відповідності до Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", нараховується пеня.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, Товариство подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи касаційні вимоги, Товариство зазначає, що Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" не передбачено подання декларації з податку з доходів фізичних осіб та нарахування платнику податку пені за несвоєчасне перерахування такого податку до бюджету.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена планова виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 30.09.2009, за підсумками якої складено акт від 01.03.2010 та встановлено порушення пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. 16.3.2 п. 16.3 ст. 16 Закону України від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" (далі -Закон № 889-IV), що полягало у несвоєчасному перерахуванню податку з доходів фізичних осіб. За результатами встановленого порушення Державною податковою інспекцією нараховано позивачу пеню в сумі 957,60 грн.

Так, п. 19.2. ст. 19 Закону № 889-IV визначено, що особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та надавати у строки, встановлені законом, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування.

А відповідно до п. 20.1 ст. 20 вказаного Закону розмір штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм цього Закону та підстави для їх застосування визначаються законом, що регулює такі питання, якщо інше не встановлене нормами цього Закону.

У преамбулі Закону України № 2181-III від 21.12.2000 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" зазначено, що "цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення".

Статтею 14 Закону України "Про систему оподаткування" визначено, що до загальнодержавних податків і зборів належить податок з доходів фізичних осіб.

Таким чином, у разі порушення платником податків термінів сплати податкових зобов'язань, у тому числі і з податку з доходів фізичних осіб, саме Закон № 2181-III регулює нарахування і сплату пені та штрафних санкцій.

Так, згідно п. 1.11 ст. 1 Закону "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації (п. 5.1 ст. 5 Закон № 2181-III).

А відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 вказаного Закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Таким чином, зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб виникло у відповідача на підставі Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" та самостійно поданих розрахунків з податку з доходів фізичних осіб.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені Законом № 2181-III строки, то ця сума визнається сумою податкового боргу.

Податковий борг - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене в установлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого зобов'язання (п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-III).

Після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня (пп. 16.1.1 п. 16.1 ст. 16 ) у розмірах та в порядку визначеному Законом № 2181-III.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції, що позивач, подавши до контролюючого органу розрахунки з податку з доходів фізичних осіб, самостійно узгодив податкові зобов'язання з зазначеного податку, який є загальнодержавним, та своєчасно не сплативши їх порушив норми податкового законодавства, а отже Державною податковою інспекцією, цілком правомірно, у відповідності до вимог Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", нараховано Товариству пеню за несвоєчасну сплату таких податкових зобов'язань.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції відхиляє доводи Товариства, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого судового рішення суду апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амальгама Люкс" відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 по справі № 2а-2844/10/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-239 1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді М.І. Костенко

Н.Є. Маринчак