Справа № 2а/0470/1258/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ К/9991/22873/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Костенка М.І., Маринчак Н.Є.,

при секретарі судового засідання Гончар Н.О.,

за участю представника позивача <…>,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 у справі № 2а/0470/1258/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ"

до Дніпропетровської митниці Міндоходів

про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 29.12.2010 № 163 про визначення податкового зобов'язання зі сплати ввізного мита у розмірі 36 092,66 грн. та штрафних санкцій - 1 804,64 грн.

На обґрунтування позову Товариство зазначило, що податкове зобов'язання та штрафні санкції визначені безпідставно, оскільки при митному оформленні товару Товариство виконало процедури, передбачені чинним законодавством України, а митний орган при здійсненні митного контролю прийняв вантажні митні декларації (далі - ВМД) без жодного зауваження, тобто Митниця підтвердила правильність та достовірність даних ВМД.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін, ухвалою апеляційного адміністративного суду, у позові відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, у якій порушує питання скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду, враховуючи клопотання про заміну позивача на правонаступника відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів", у відповідності до вимог ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України суд допустив заміну відповідача у справі - Дніпропетровську митницю на його правонаступника - Дніпропетровську митницю Міндоходів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Суди встановили, що на підставі наказу Митниця провела камеральну перевірку стану дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності класифікації товарів, задекларовані Товариством за товарною підкатегорією УКТ ЗЕД (інші харчові продукти без вмісту молочних жирів, цукрози, ізоглюкози, крохмалю) та випущені у вільний обіг у період з 2008 по 2010 роки.

У ході перевірки встановлено невідповідність заявленого коду товару УКТ ЗЕД при декларуванні товарів Товариством, що призвело до заниження податкових зобов'язань за ввізним митом. Висновок митного органу про невідповідність заявленого коду товару УКТ ЗЕД мотивована роз'ясненням Держмитслужби України, наданого листом від 11.11.2010 № 11/7-10.16/138896-ЕП, згідно якого з посиланням на висновки санітарно - епідеміологічної експертизи від 03.04.2008 та від 12.02.2010 товар ("Доппельгерць актив Омега-3", "Доппельгерць актив Омега-3 чисті судини"), що імпортувався позивачем, класифікується за товарною підкатегорією УКТ ЗЕД (готові продукти з риб'ячого жиру).

За результатами перевірки Митниця склала акт від 03.12.2010, на підставі якого прийняла оспорюване рішення.

Так, пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур (п. 35 ст. 1 МК).

У п. 19 ст. 1 МК наведено визначення терміна "митні процедури" - це операції, пов'язані зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також зі справлянням передбачених законом податків і зборів.

Отже, митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі МК відповідно до заявленого митного режиму.

Незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи (ст. 69 МК).

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до ст. 265 МК порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 25 Закону України від 05.02.1992 № 2097-XII "Про Єдиний митний тариф" установлено, що мито, несплачене у строки, на які було надано відстрочку та розстрочку сплати, а так само не сплачене в результаті інших дій, що спричинили його недобір, стягується за розпорядженням митних органів України у безспірному порядку.

Наведені норми права дають підстави вважати, що за наслідками перевірки правильності визначення митної вартості товарів можуть бути донараховані обов'язкові платежі.

Згідно з пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" якщо сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, то платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Наведений випадок визначення податкових зобов'язань контролюючим органом і, як наслідок, звільнення (у цьому випадку) платника податку від відповідальності за несвоєчасність, недостовірність та неповноту нарахування суми податкового зобов'язання не застосовується для визначення обов'язкових платежів під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, оскільки митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, у більшості випадків визначає декларант, а не контролюючий орган. Зокрема, відповідно до ст. 273 МК у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267 - 272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі. Резервний метод визначення митної вартості може застосовуватися безпосередньо митним органом, який у такому випадку визначає митну вартість товару та обов'язкові платежі, а декларант не може нести відповідальності за несвоєчасність, недостовірність та неповноту нарахування суми податкового зобов'язання.

Це правило не може бути застосовано у разі коли стосовно посадових або службових осіб контролюючого органу, які проводили планову або позапланову перевірку зазначеного суб'єкта, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу, оскільки відповідно до п. 4 Указу Президента України від 23.07.1998 № 817/98 "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" контролюючий орган вищого рівня (у такому випадку) може за власною ініціативою перевірити достовірність висновків контролюючого органу нижчого рівня шляхом перевірки документів обов'язкової звітності суб'єкта підприємницької діяльності або висновків акта перевірки, складеного контролюючим органом нижчого рівня.

Отже, якщо митний орган, приймаючи вантажну митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів.

В інших випадках, за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов'язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.

Розв'язуючи спір та відмовляючи у позові, суди на обґрунтування своїх рішень послалися на те, що протиправність оспорюваного податкового повідомлення - рішення вмотивована позивачем лише тим, що Митниця не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у випадку коли митні органи, приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувалися з відомостями, які містяться в наданих документах. При цьому наявність самого порушення - невірне визначення коду УКТ ЗЕД позивачем не спростовується. Крім того, суди встановили, що у період з 01.07.2010 по 31.12.2010 Товариство здійснювало митне оформлення цього ж товару із зазначення коду товару згідно УКТ ЗЕД як готові продукти з риб'ячого жиру - .

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 у справі № 2а/0470/1258/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді М.І. Костенко

Н.Є. Маринчак