Справа № 821/3507/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ К/800/62850/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Стрелець Т. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Херсонського міського центру зайнятості на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року у справі за позовом Херсонського міського центру зайнятості до ОСОБА_4 про повернення коштів,

встановив:

Херсонський міський центр зайнятості звернувся з позовом до ОСОБА_4 про повернення коштів.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати їх, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 12 січня 2009 року відповідач звернулась до Херсонського міського центру зайнятості для взяття її на облік, набуття статусу безробітної та виплати допомоги по безробіттю.

Наказом від 19 січня 2009 року № НТ090119 відповідачу присвоєно статус безробітної: категорія «застрахована особа з урахуванням страхового стажу» з виплатою допомоги по безробіттю з 19 січня 2009 року.

Наказом від 09 грудня 2009 року № НТ091209 відповідача знято з обліку в Херсонському МЦЗ у зв'язку з поданням безробітним письмової заяви про відмову від послуг Державної служби зайнятості.

10 серпня 2010 року Херсонським МЦЗ проведено розслідування страхового випадку щодо підтвердження страхового стажу та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, за результатами перевірки складено акт від 10 серпня 2010 року № 1003/р-3.

Розслідуванням встановлено, що підприємство - роботодавець відповідача ТОВ «Торговий дім «Україна» подавало звіти з відсутністю господарської діяльності, останній звіт поданий за ІІІ квартал 2008 року.

Наказом Херсонського МЦЗ від 29 листопада 2010 року № НТ 101129 прийнято рішення про повернення відповідачем коштів за період з 19 січня 2009 року по 09 грудня 2009 року в сумі 5 338 грн 73 коп.

На підставі даного наказу направлено лист від 30 листопада 2010 року вих. № 11-11/5735 щодо повернення коштів матеріального забезпечення в 15-денний строк, який надіслано відповідачу в порядку досудового врегулювання спору.

У зв'язку з несплатою коштів, позивач заявив цей позов.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не довів суду обґрунтованості позовних вимог щодо повернення коштів в сумі 5 338 грн 73 коп. у зв'язку з безпідставною їх виплатою відповідачу як безробітній.

Колегія суддів погоджується з висновками судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року № 803-XII (далі - Закон №803-XII) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно із ч. 4 ст. 2 Закону № 803-XII у разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації в центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу.

Абзацом 3 п.11 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219 (далі - Порядок № 219), передбачено, що за відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистою заявою з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу, і оформляється наказом центру зайнятості, номер і дата якого зазначаються у картці. З наказом про надання чи ненадання статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати допомоги по безробіттю чи припинення виплати такої допомоги громадянин повинний ознайомитися під розписку в картці обліку прийнятих рішень центру зайнятості.

Відповідно до п.12 Порядку № 219 для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає до центру зайнятості в день, що настає після закінчення встановленого строку для пошуку підходящої роботи, заяву із зазначенням у ній інформації про те, що він не займається видами діяльності, визначеними ч. 3 ст. 1 Закону № 803 (тобто не належить до зайнятого населення), і не отримує пенсії на пільгових умовах, а також копію довідки про його ідентифікаційний номер. Особа, яка за своїми релігійними переконаннями відмовилася від отримання такої довідки, подає копію паспортної сторінки з відповідною відміткою.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ виконавча дирекція Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття контролює правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

Пунктом 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62 (далі - Порядок № 60/62), передбачено, що обов'язок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення виконують районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття.

Відповідно до п. 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно із п. 2.4. Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після віщання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Статтею 27 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено, якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Згідно із ч. 2 ст. 22 Закону № 1533 право на допомогу по безробіттю без урахування страхового стажу мають особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали менше 26 календарних тижнів, а також особи, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше 6 місяців) перерви, та застраховані особи, звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених ст. 37, п.п. 3, 4, 7, 8, ст. 40, ст. 41 і 45 Кодексу законів про працю України.

Частиною 3 ст. 35 Закону № 1533 передбачено, що достовірність зазначених у документах даних перевіряється виконавчою дирекцією Фонду. У разі подання недостовірних відомостей, передбачених п. 2 ч. 2 цієї статті, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.

Роботодавець несе відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок невиконання або неналежного виконання обов'язків, визначених частиною другою цієї статті.

Роботодавцеві забороняється вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до прийняття ним разом із застрахованою особою спільного рішення, яке може в подальшому зашкодити цій особі або членам її сім'ї реалізувати своє право на забезпечення та отримання соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 36 Закону № 1533 сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, для правильного вирішення справи такої категорії необхідним є доведення факту умисного невиконання відповідачем своїх обов'язків та зловживання з її боку.

Між тим, як встановлено судами, позивач не довів належними та обґрунтованими доказами факту умисного невиконання відповідачем своїх обов'язків та зловживання з її боку, у розумінні ст.ст. 70, 71 КАС України.

Таким чином, висновки судів про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявлених коштів відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів та правильного їх аналізу.

Несплата страхових внесків ТОВ «Торговий дім «Україна» не створюють для відповідача обов'язку з повернення виплаченої допомоги по безробіттю у розрізі наведених вище норм права, а відтак доводи касаційної скарги є помилковими.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, то скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Херсонського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: