Справа № 2а-12777/10/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Київ К/9991/26752/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (МДПІ)

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012

у справі № 2а-12777/10/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця (СПД) ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова

про визнання висновків акту перевірки неправомірними, визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012, позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення № /1 від 21.08.2010 у частині нарахування податкового зобов'язання за основним платежем на суму 5834,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 2917,12 грн.; в решті позовних вимог відмовлено. В частині позовних вимог про визнання неправомірними висновків акту документальної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 16.07.2010 № 1769/172/НОМЕР_1 щодо неправильного формування податкового кредиту провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі МДПІ (правонаступник ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова) просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу грошового зобов`язання із податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 16.07.2010 № 1769/172/НОМЕР_1, про порушення позивачем норм підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.2, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), а саме: завищено податковий кредит на загальну суму 6357,00 грн. у податковому обліку за червень-вересень 2008 року, березень-грудень 2009 року та січень-березень 2010 року.

За результатами перевірки ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.07.2010 № /0 та від 21.08.2010 №/1 про донарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 9535,50 грн. (у т.ч. 6357,00 грн. - основний платіж та 3178,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

У судовому процесі встановлено, що між позивачем (споживач) та ВАТ «Харківський завод електротранспорту» (виконавець) укладено договір від 01.03.2009 № 03/09, згідно з умовами якого виконавець зобов'язується надати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішніх приміщень та прибудинкової території) за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126-а, а споживач - прийняти та оплатити отримані послуги.

За наслідками виконання цього договору ВАТ «Харківський завод електротранспорту» виписало на адресу позивача податкові накладні, ПДВ в загальній сумі 2116,67 грн. за якими позивач включив до податкового кредиту у податковому обліку за червень-вересень 2008 року, березень-грудень 2009 року та січень-березень 2010 року.

Крім того, позивачем до складу податкового кредиту в податкових деклараціях за вищевказані звітні періоди включено ПДВ у сумі 3716,67 грн., сплачений у ціні придбання основних засобів (універсальний свердлильний станок 2Н135, плоскошліфувальний станок, електричний двигун 7.5/1500, 4АМ 132 S, ІМ 3081, спецгідроустановка, компресорна установка РМ-3129.01) ВАТ «Харківський завод електротранспорту», ВАТ «Харківський дослідний завод технологічного оснащення», ТОВ «Актив-техно», ВАТ «Харківський завод електромонтажних виробів», ПФ «ВВК».

Факти придбання позивачем послуг з утримання будівлі у ВАТ «Харківський завод електротранспорту» та основних засобів у ВАТ «Харківський завод електротранспорту», ВАТ «Харківський дослідний завод технологічного оснащення», ТОВ «Актив-техно», ВАТ «Харківський завод електромонтажних виробів», ПФ «ВВК», ДПІ не заперечується

Факт використання придбаних основних засобів у господарській діяльності позивача підтверджується приєднаними до матеріалів справи доказами, а саме: копіями договорів та накладних на виготовлення металовиробів, трудових угод з найманими працівниками за професіями фрезерувальник, токар та інші, що здійснювали трудову діяльність за допомогою вказаного устаткування і за яких сплачувались внески до Пенсійного фонду України та єдиний соціальний внесок.

Крім того, згідно із договором підряду № 03/18/08 від 11.09.2008 на вказане електрообладнання була виготовлена технічна документація і здійснено іспит та технічний огляд обладнання.

Придбані позивачем за договором від 01.03.2009 № 03/09 послуги з утримання будівлі необхідні для організації господарської діяльності позивача і споживаються під час використання в основній діяльності орендованого приміщення з метою здійснення робіт з металообробки.

Оцінка судом доказів у справі відповідає вимогам норм ст. 86 КАС України.

Підпунктом 1.7 ст.1 Закону № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 цього Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку (абзац перший цього підпункту у редакції Закону України від 30.11.2006 р. № 398-V).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (підпункт 7.4.5 пункту 7.4 вказаної статті).

Відповідно до підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до встановлених фактів суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про правомірне збільшення позивачем в податковому обліку за червень-вересень 2008 року, березень-грудень 2009 року та січень-березень 2010 року податкового кредиту на суму загальну 6357,00 грн., що відповідає вище наведеним нормам матеріального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність вищенаведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев