Справа № 826/9387/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/9387/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 серпня 2015 року № 826/9387/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О. в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Пенсійно-актуарний консультант»

до

третя особа

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві

Управління державної казначейської служби у Шевченківському районі м. Києва

про

визнання протиправним дій, зобов’язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пенсійно-актуарний консультант» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - управління державної казначейської служби у Шевченківському районі м. Києва (далі по тексту – третя особа), про визнання протиправним дій, зобов’язання вчинити певні дії.

Просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо неповернення суми переплати внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування у розмір 9 673,75 грн.;

- стягнути з державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві суму надмірно сплачених внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування у розмір 9 673,75 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що впродовж 2006-2011 роки товариство сплачувало внески відповідно до чинних на той час положень Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва» і Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», що призвело до надмірної їх сплати у розмірі 9 673,75 грн., а відповідач відмовився повернути зайво сплачені кошти на рахунок товариства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, вказав, що висновки контролюючого органу є хибними, оскільки у відповідності до положень чинного законодавства надміру сплачені кошти підлягають поверненню платнику єдиного внеску.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, суду надав письмові заперечення.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, суду надав письмові пояснення щодо позову, вказав, що права позивача органом казначейства не порушені, просив слухати справу без представника третьої особи.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття представник третьої особи у судове засідання, в судовому засіданні суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пенсійно-актуарний консультант» (код ЄДРПОУ 33405872) знаходиться на обліку в державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, з 2005 по 2011 рік перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджено свідоцтвами про право сплати єдиного податку суб’єктом малого підприємництва – юридичною особою, та сплачував єдиний податок у розмірі 10% від суми реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Позивач з 03.03.2015 зареєстрований як платник страхових внесків в органах Пенсійного фонду України та сплачував внески у розмірі 32% від фактичних витрат на оплату праці.

03.03.2015 вих. № 03/03-15 та 15.04.2015 вих. №15/4 позивач звернувся до відповідача з питанням повернути суму надмірно зарахованих до бюджету коштів у розмірі 9 673,75 грн., та додав завірені платіжні доручення про сплату єдиного податку: №57 від 10.07.2007 на суму 4 729,00 грн., №66 від 31.07.2007 на суму 3 158,00 грн., №33 від 20.05.2008 на суму 3 750,00 грн., №70 від 01.10.2008 на суму 8 750,00 грн., №100 від 16.12.2009 на суму 1 350, 00 грн. та №12 від 17.02.2010 на суму 3 150,00 грн.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо повернення надмірно зарахованих до бюджету коштів, звернувся до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно із статтею 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з преамбулою Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі по тексту – Закон №1058-ІV) він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплату пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формується за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов’язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до абзацу тридцять шостого статті 1 Закону №1058-ІV страхові внески – це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

За частинами першою, другою статті 5 цього Закону №1058-ІV він регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; платники страхових внесків, їх права та обов’язки і порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внескам.

У пункті 1 статті 11 Закону №1058-ІV встановлено, що загальнообов’язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об’єднаннях громадян, у фізичних осіб–суб’єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб–суб’єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Пунктом 1 статті 14 Закону №1058-ІV встановлено, що страхувальниками зазначених осіб є роботодавці, які відповідно до частини першої статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків і зобов’язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 цього ж Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

За змістом статті 18 Закону №1058-ІV страхові внески є цільовим загальнообов’язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство; іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України від 26.06.1997 №400/97-ВР «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі по тексту – Закон №400/97-ВР).

Зокрема, згідно з пунктом 1 статті 1, абзацом другим пункту 1 статті 4 цього Закону №400/97-ВР для суб’єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності ставка збору встановлена в розмірі 33,2 % від об’єкта оподаткування, визначеного для цієї категорії платників.

Відповідно до частини тринадцятої статті 20 Закону №1058-ІV суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду.

Облік надходжень і витрат коштів Пенсійного фонду відповідно до частини першої статті 76 Закону № 1058-IV здійснюють виконавчі органи Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (у тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків. Надалі цей пункт був виключений на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 22.10.2010 №25-1.

Згідно з підпунктами 7.1, 7.2 пункту 7 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19.01.2002 №2-4 (чинного на час виникнення спірних відносин; далі по тексту – Порядок №2-4), порядок повернення платнику сум переплати (страхових внесків) визначається чинним законодавством, зокрема, зайво або помилково внесені суми платежів до Пенсійного фонду повертаються платнику цих платежів на підставі заяви платника.

Правила цього Порядку №2-4 діяли до 01.01.2011 і після цієї дати втратили чинність.

03.07.1998 Президент України видав Указ №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва» (далі по тексту – Указ №727/98), який був чинним до 01.01.2012 та установив для визначеного цим актом суб’єктів малого підприємництва правила (спосіб) та механізм сплати окремих видів податків та обов’язкових платежів.

Так, згідно з абзацами 4-9 пункту 3 цього Указу №727/98 суб’єкти підприємницької діяльності–юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця на окремий рахунок відділень Держказначейства, а ці відділення наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України – 20%; до місцевого бюджету – 23%; до Пенсійного фонду – 42%; на обов’язкове соціальне страхування – 15% (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення – 4%) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності, а також зумовлених народженням та похованням.

За пунктом 6 Указу №727/98 суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов’язкових платежів), зокрема збору на обов’язкове соціальне страхування.

Відповідно до Порядку зарахування, розмежування і обліку єдиного податку суб’єктів малого підприємництва, затвердженого наказом Головного управління Держказначейства від 29.12.1998 №107 (далі по тексту – Порядок №107), суми єдиного податку, сплаченого платником цього платежу, зараховуються на окремий рахунок, відкритий на ім’я органу Держказначейства, за балансовим рахунком «Кошти Державного бюджету цільового характеру», обробляються і реєструються.

За пунктом 5 цього Порядку №107 суми єдиного податку суб’єктів малого підприємництва між державним бюджетом, місцевим бюджетом, Пенсійним фондом, Фондом соціального страхування у співвідношенні, встановленому Указом №727/98, розмежовуються, записуються у відповідних відомостях і згідно з платіжними дорученням перераховуються, зокрема, до Пенсійного фонду – на рахунки Пенсійного фонду.

У постанові Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 №507 «Про роз’яснення Указу Президента України від 03.07.1998 №727» (була чинною на час виникнення спірних відносин, далі по тексту – Постанова №507) щодо відсоткового розподілу сум єдиного податку зазначено, що суб’єкт малого підприємництва сплачує, зокрема, 57% нарахованого єдиного податку на рахунки органів Пенсійного фонду як частину суми єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування (пункт 6).

Нормативний підхід до розуміння положень Указу №727/98 у взаємозв’язку із нормативно-правовим регулюванням відносин, пов’язаних зі сплатою, обліком, зарахуванням страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, повернення зайво сплачених сум внесків, доводить, що Указ №727/98 не встановлює і не скасовує встановлені види податків або загальнообов’язкових внесків, зборів (обов’язкових платежів), не змінює їх вид, цільове призначення чи правову природу. Нормами цього Указу запроваджувався особливий спосіб (механізм) сплати окремих видів податків та обов’язкових платежів, у тому числі і збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, суть якого полягає в заміні сплати окремих податків і зборів, встановлених законодавством, на сплату одного платежу, названого єдиним податком, у порядку та на умовах, визначених цим Указом.

Слід також зазначити, що положення Указу №727/98 не мали пріоритету в регулюванні відносин сплати збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до приведення у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

У справі, що розглядається, суди встановили, що за товариством як платником єдиного податку відповідно до Указу №727/98 рахується переплата по обов’язкових страхових платежах, перерахованих державною казначейською службою казначейством на рахунок Пенсійного фонду, в сумі 9 673,75 грн., що підтверджується актами звірки.

Отже, системний аналіз зазначених норм законодавства, їхньої суті та правової природи в контексті конкретних та подібних до них обставин дає підстави дійти такого висновку.

Суми страхового внеску, які відповідно до Указу №727/98 в межах (рамках) єдиного податку сплачені на окремий рахунок відділення Держказначейства, частина якого цим відділенням була перерахована на рахунки органу Пенсійного фонду і облікована ним як страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, незважаючи на форму і спосіб (механізм) їх сплати не змінюють свого змісту та правової природи, а отже, до них має застосуватися правове регулювання, встановлене у Законі №1058-ІV.

Якщо суб’єкт підприємницької діяльності–юридична особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, в межах єдиного податку, або одночасно відповідно до Указу №727/98 та законів №1058-ІV і №400/97-ВР, або за інших подібних обставин сплатить зайву (переплатить) частину сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів Пенсійного фонду і зараховується в рахунок сплати страхових платежів, повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків здійснюється на підставі положень частини тринадцятої статті 20 Закону №1058-ІV та нормативно-правових актів, які регулювали порядок (механізм) повернення цих сум на час виникнення переплати.

Аналогічної правової позиції дотримався Верховий суд України в постанові від 10.02.2015 (справа №21-579а14).

Також, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»від 08.07.2010 №2464-VI (далі по тексту – Закон №2464-VI).

Згідно пункту 3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону з дня набрання чинності цим Законом (01.01.2011), платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.

Частиною тринадцятою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 5 Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 №406-VII встановлено, що суми єдиного внеску, які надійшли на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду України, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах для зарахування таких сум, підлягають перерахуванню на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах.

Слід зазначити, що суд вважає суперечливими посилання відповідача на ненадходження коштів до управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі міста Києва та на відповідний рахунок органу доходів і зборів, відкритий в органі казначейської служби за балансовим рахунком 3719, сплачених позивачем, відповідно наданих до заяв про повернення коштів, платіжних доручень, з огляду на те, що до обов’язків платника єдиного внеску входить сплата певних платежів, а не здійснення контролю за рухом цих коштів на рахунках контролюючих органів в казначейській службі.

Крім того, як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи актами звірки, посадовими особами відповідача було проведено звірення розрахунків платника - товариства з обмеженою відповідальністю «Пенсійно-актуарний консультант» та визначено з 01.10.2013 по 01.03.2015 позитивне сальдо розрахунків в розмірі 9 673,75 грн. по єдиному внеску.

Також, суд вважає безпідставним посилання відповідача на пункт 43.3 статті 43 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, якою встановлено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми, оскільки відповідно до пунктів 1.3, 1.4 статті 1 цей Кодекс не регулює спірні правовідносини, а положення Закону №400/97-ВР не обмежують жодними строками платника єдиного внеску на повернення з бюджету надміру сплачених коштів.

Отже, суд вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів, що відмова у поверненні надмірно зарахованих коштів платнику єдиного внеску є обґрунтованою та правомірною в межах повноважень органу доходів і зборів, в той же час, позивач довів обставини в обґрунтування своїх вимог, тому суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача.

Разом з тим, вимогою позивача є стягнення з відповідача надмірно сплачених внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування у розмір 9 673,75 грн. Однак суд вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права, з огляду на наступне.

Згідно пункту 5 Порядку №450 повернення коштів у випадках, передбачених пунктом 4 цього Порядку (окрім випадку надходження до органу доходів і зборів рішення суду про визнання безпідставним стягнення ним з юридичних і фізичних осіб сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій), здійснюється виключно на підставі заяви платника про повернення надміру або помилково сплачених коштів (далі - заява), яка подається в довільній формі до органу доходів і зборів.

У заяві обов'язково зазначаються: найменування платника (суб'єкта господарювання); код ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер), або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті); місцезнаходження та номер контактного телефону; причини повернення коштів; сума коштів, що підлягає поверненню; напрям перерахування коштів із зазначенням реквізитів рахунка одержувача коштів.

До заяви платник обов'язково додає оригінал або завірену ним копію розрахункового документа (квитанцію, платіжне доручення тощо), який підтверджує сплату коштів на рахунок відповідного органу доходів і зборів.

Відповідно до пункту 6 Порядку №450 структурний підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, одержавши від платника заяву, у строк не більше п'яти робочих днів проводить перевірку викладених у ній даних та у разі необхідності вимагає від платника та його посадових осіб надання додаткових документів, інформації та пояснень.

У разі задоволення заяви, заява з відміткою про підтвердження повернення надміру або помилково сплачених коштів структурного підрозділу органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передається до координаційно-моніторингового підрозділу для підготовки висновку.

Координаційно-моніторинговий підрозділ органу доходів і зборів у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання заяви з відміткою структурного підрозділу органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, про підтвердження повернення надміру або помилково сплачених коштів, на підставі даних інтегрованих карток платників готує висновки за формою, наведеною у додатку 1, та два примірники Реєстру висновків про повернення надміру або помилково сплачених коштів (далі - Реєстр висновків) за формою, наведеною у додатку 2. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою, наведеною у додатку 3, та протягом одного робочого дня від дати реєстрації передаються до підрозділів фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку органу доходів і зборів згідно з Реєстром висновків для підготовки розрахункових документів (пункт 7 Порядку №450).

Пунктом 8 Порядку №450 передбачено, що на підставі висновку у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня отримання Реєстру, до якого включено такий висновок, підрозділ фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку органу доходів і зборів здійснює повернення надміру або помилково сплачених коштів з рахунку, на який їх було сплачено, шляхом оформлення розрахункових документів та направлення їх відповідним органам Казначейства.

Органи Казначейства на підставі розрахункових документів органу доходів і зборів перераховують кошти за належністю за рахунок поточних надходжень за день з відповідних рахунків органу доходів і зборів.

Повернення коштів здійснюється на рахунки платників єдиного внеску, відкриті в банках або органах Казначейства, зазначені в заяві платника. Платникам, які сплатили кошти готівкою, повернення коштів здійснюється на рахунки, вказані у заяві платника.

З огляду на зазначене вище, з урахуванням обставин справи, а також, враховуючи вимоги частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вийти за межі позовних вимог та з урахуванням процедури, визначеної законодавством України, яка повинна бути здійснення з метою повернення надміру сплачених коштів, вважає за необхідне ухвалити рішення, відповідно до якого зобов’язати відповідача вчинити дії, передбачені пунктами 6-8 Порядку№450, щодо повернення платнику єдиного внеску – позивачу надміру сплачених коштів у розмірі 9 673,75 грн.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в частині другій статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Пенсійно-актуарний консультант».

Розподіл судових витрат підлягає здійсненню у відповідності до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Пенсійно-актуарний консультант» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо неповернення платнику єдиного внеску – товариству з обмеженою відповідальністю «Пенсійно-актуарний консультант» надміру сплачених коштів у розмірі 9 673,75 грн.

3. Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві вчинити дії, передбачені пунктами 6-8 Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 09.09.2013 №450, щодо повернення платнику єдиного внеску – товариству з обмеженою відповідальністю «Пенсійно-актуарний консультант» надміру сплачених коштів у розмірі 9 673,75 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пенсійно-актуарний консультант» решту суми судового збору у розмірі 1 571,22 грн. Стягнення доручити державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук