Справа № 2а-1011/12/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/9991/51925/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2012

у справі № 2а-1011/12/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна ініціатива»

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (ДПІ)

про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2012, позов задоволено: скасовані податкові повідомлення-рішення від 17.01.2012 № та № 652305.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач не реалізував процесуальне право надати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу грошового зобов`язання із податку на прибуток, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 05.01.2012 №33/2305/32337206. За висновками цього акту позивач порушив норми пункту 44.1 ст. 44, пункту 138.2 ст. 138, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, пунктів 201.1, 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України (ПК): завищено витрати у податковому обліку за 3-й квартал 2011 року на 231904,70 грн. та податковий кредит у податковому обліку за вересень 2011 року на 46380,94 грн. за господарськими операціями з ТОВ «Промтехопт», які не мали реального характеру, у результаті чого занижено податок на прибуток на 53338,00 грн. та податок на додану вартість на 46381,00 грн. за вказані податкові звітні періоди. Висновок про відсутність реального характеру поставки між позивачем та ТОВ «Промтехопт» обґрунтовано посиланням на акт перевірки цього постачальника від 14.12.2011 № 324/23-03-05/37092055, в якому встановлено здійснення господарських операцій з постачальниками, які мають ознаки фіктивності (відсутні за своїм місцезнаходженням, прийнято рішення про припинення), та відсутність у ТОВ «Промтехопт» основних засобів та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення поставок

За результатами перевірки ДПІ стосовно ТОВ «Будівельна ініціатива» прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.01.2012: № - про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на 53338,00 грн. за основним платежем; № - про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 46381,00 грн. за основним платежем та 11595,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що між ТОВ «Будівельна ініціатива» (покупець) та ТОВ «Промтехноопт» (продавець) укладено договори купівлі-продажу від 02.09.2011 № 02/9 та від 14.09.2011 №14/09 про поставку будівельних матеріалів, за наслідками яких постачальник виписав позивачу видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач сформував витрати та податковий кредит та сплатив вартість отриманого товару.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -138.9, підпунктами 138.10.2 -138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу..

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 ст. 198 ПК).

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 ст. 201 ПК) сум витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Суди попередніх інстанцій на підставі приєднаних до справи доказів, а саме: копій договорів купівлі-продажу від 02.09.2011 № 02/9 та від 14.09.2011 №14/09, видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, платіжних доручень та банківських виписок, - оцінка яких відповідає вимогам норм ст. 86 КАС України, встановили факт поставки позивачу від ТОВ «Промтехопт» товарів (будівельних матеріалів, конструкцій, обладнання), призначених для використання позивачем у господарській діяльності, і відповідно до встановлених обставин зробили юридично правильний висновок про правомірність декларування позивачем за наслідками цих господарських операцій сум витрат та податкового кредиту.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність вищенаведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев