Справа № 2а-5203/10/2170
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2015 р. м. Київ К/9991/33899/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Костенка М.І., Маринчак Н.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2012 у справі № 2-а-5203/10/2170

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні та її працівників: головного державного податкового ревізора-інспектора Державної податкової інспекції у м. Херсоні Іщенка Івана Валерійовича, головного державного податкового ревізора-інспектора Державної податкової інспекції у м. Херсоні Бутенка Євгена Костянтиновича-

про захист порушених конституційних та законних прав особи, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку оскаржила дії посадових осіб посадових осіб щодо проведення перевірки її господарської одиниці та рішення від 15.09.2010 № , прийнятого за наслідками такої перевірки, яким її зобов'язано сплатити штраф у розмірі 2 738,00 грн. за реалізацію товарів без застосування РРО, КОРО та відсутність ведення обліку товарних запасів.

Позивач вважає порушеним порядок проведення перевірки через відсутність письмового повідомлення про проведення такої перевірки, яке повинно надсилатися платнику податків не пізніше ніж за десять днів до дня проведення перевірки, та проведення такої перевірки за її відсутності. Також позивач зазначив про відсутність обов'язку застосовувати у своїй господарській діяльності РРО або КОРО внаслідок такої діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 29.11.2010 у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний адміністративний суд постановою від 04.04.2012, скасувавши судове рішення першої інстанції, позовні вимоги задовольнив частково: оспрюване позивачем рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій скасував в частині застосування до Підприємця фінансових санкцій у розмірі 346,80 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

У касаційній скарзі Державна податкова інспекція, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі судове рішення першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 13.09.2010 працівниками податкового органу у господарській одиниці (магазині), належній позивачу, встановлено факт проведення розрахункової операції без застосування РРО, КОРО або РК та порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на суму 1 199,00 грн., що є порушенням п. 5, п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Вказані обставини зафіксовані у акті від 13.09.2010, на підставі якого до позивача застосовано фінансові санкції.

Відповідно до Закону України № 509-ХІІ від 04.12.1990 "Про державну податкову службу в Україні" органи державної податкової служби у випадках, в межах своєї компетенції та у порядку встановлених законами України здійснюють контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому Законом порядку (п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону № 509-ХІІ).

У відповідності з ч. 7 ст. 111 Закону № 509-ХІІ позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту тилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а в інших випадках - за рішенням суду.

Про здійснення контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків ідеться в розділі IV (ст. 15 - 16) Закону № 265/95-ВР. Зокрема, згідно зі ст. 15 цього Закону такий контроль здійснюється податковими органами у вигляді планових та позапланових перевірок відповідно до законодавства України. При цьому ст. 16 Закону № 265/95-ВР передбачено свої правила проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів, перелічених у пп. 5 - 9 ст. 9 Закону, які використовують спрощену систему оподаткування (до таких, зокрема, належать приватні підприємці - платники єдиного податку та фіксованого податку, які не займаються реалізацією підакцизних товарів (крім пива на розлив), котрі не застосовують ні РРО, ні КОРО з розрахунковими книжками та квитанціями), і не містить відсильних норм типу "...у встановленому законодавством порядку". Так, зокрема, ст. 16 зазначеного Закону передбачено, що планова перевірка таких осіб здійснюється не частіше одного разу за підсумками звітного календарного року, але не раніше 9 лютого. Що стосується позапланової перевірки, то вона згідно зі ст. 16 Закону можлива виключно на підставі постанови слідчого, органу дізнання або відповідно до рішення суду.

В інших випадках, згідно Закону № 265/95, у тому числі у відповідності зі ст. ст. 15, 16 цього Закону, планові або позапланові перевірки осіб, що використовують РРО, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку передбаченому законодавством України.

На підставі спільного застосування "перевірочних" норм Закону № 265/95 та Закону № 509-ХІІ можна зробити такі висновки, що планові і позапланові перевірки РРО, що проводяться податковими органами, для цілей Закону № 509-ХІІ вважаються позаплановими, про що прямо значиться в ч. 7 ст. 111 Закону № 509. Отже, до перевірок РРО застосовуються всі правила, що діють для позапланових перевірок, а тому такі перевірки насамперед проводяться за наявності відповідних підстав (передбачених ч. 6 ст. 111 Закону № 509-ХІІ), а також до цих перевірок застосовуються правила, що стосуються допущення посадових осіб до проведення позапланових перевірок (ст. 112 Закону № 509-ХІІ) і тривалості їх проведення.

Тому, посадові особи податкового органу мають право приступити до проведення як планових, так і позапланових перевірок РРО за умови надання суб'єкту господарювання під розпис направлення на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення перевірки.

З аналізу ст. 112 Закону № 509-ХІІ вбачається, що ненадання направлення на перевірку чи копії наказу, у якому мали міститись відомості щодо підстав проведення відповідної перевірки позивача, є підставою про недопущення посадових осіб податкового органу до проведення перевірки.

Отже, у разі невідповідності поданого працівником податкового органу направлення на проведення перевірки вимогам Закону суб'єкт господарювання має право не допустити працівника до проведення цієї перевірки. При цьому, недотримання податковим органом вимог законодавства під час здійснення такої перевірки не звільняє суб'єкта господарювання від передбаченої чинним законодавством відповідальності за допущені ним порушення вимог податкового та іншого законодавства. Тобто, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податковий орган.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідач мав законодавчо обґрунтовані підстави для проведення перевірки.

У матеріалах справи міститься затверджений план проведення перевірок на вересень 2010 року, направлення на перевірку від 06.09.2010 № 633/237 та посадові особи контролюючого органу продавцем позивача були допущені до перевірки.

А доводи позивача на проведення перевірки за відсутності Підприємця у присутності неуповноваженої особи (продавця) є безпідставними, оскільки з урахуванням положень ч. 4 ст. 24 Кодексу Законів про працю України порушення порядку здійснення розрахункових операцій є підставою для притягнення до відповідальності незалежно від того, якою конкретно особою здійснювалась роздрібна торгівля.

Таким чином позовні вимоги Підприємця щодо визнання дій посадових осіб посадових осіб щодо проведення перевірки її господарської одиниці є безпідставними.

Згідно з п. 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327 (втратив чинність згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984), за результатами проведення невиїзних документальних. виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Таким чином, акт 13.09.2010, складений працівниками державного податкового органу за результатами перевірки Підприємця, є доказом, який підтверджує факт допущених позивачем порушень п. 5 і п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані: вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг); до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Отже, аналіз наведених вище норм вказує на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, проте чітко не визначає самого порядку ведення такого обліку. Виключення становить лише для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Також, фізичні особи - платники єдиного податку відповідно до Закону № 265/95-ВР (п. 6 ст. 9) та Указу № 727/98 (ст. 6) можуть не застосовувати РРО та РК, за умови якщо такі особи не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив) та ведуть КОРО.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції послався на те, що Підприємець ні під час перевірки, ні після, а також у ході розгляду справи не надала доказів, які б підтверджували її статус платника єдиного податку, а відтак податковим органом правомірно застосовано фінансові санкції за порушення, встановлені у ході перевірки 13.09.2010.

За викладених обставин суд першої інстанції застосував норми матеріального та процесуального права та спір у справі вирішив правильно, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення ухвалене судом першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 220, 221, 223 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2012 у справі № 2-а-5203/10/2170 скасувати та залишити в силі постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29.11.2010.

Ухвала (постанова) набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді М.І. Костенко

Н.Є. Маринчак