Справа № 2а-3154/09/0970
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2015 р. м. Київ К/800/55820/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Кошіля В.В.,
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2013 року

у справі № 2а-3154/09/0970

за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення фінансових санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2010 року позов Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 3400,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2013 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволено, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2010 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську відмовлено повністю.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2013 року та залишити в силі постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2010 року.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

У зв'язку із неподанням клопотань особами, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.10.2008 року позивачем проведена перевірка дотримання відповідачем порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пунктів 6, 10, 11, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операції у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР та статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР.

В результаті виявлених порушень, на підставі акта перевірки № 915808/09150379/23-3 від 13.10.2008 року, позивачем винесено рішення за №915808/0379/09/15/40 від 23.10.2008 року про застосування до відповідача фінансових санкцій, а саме: за реалізацію алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями - в розмірі 1700 грн., за реалізацію тютюнових виробів без наявності ліцензії на право реалізації тютюнових виробів - в розмірі 1700 гривень.

Вказане рішення одержано відповідачем 01 грудня 2008 року. При цьому, у передбачений строк сума застосованих фінансових санкцій відповідачем добровільно не сплачена.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що застосована до відповідача санкція за своєю природою є адміністративно-господарською санкцією. Водночас, статтею 250 Господарського кодексу України передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Враховуючи те, що рішення про застосування до відповідача фінансових санкцій №915808/0379/09/15/40 винесено 23.10.2008 року, а позивач звернувся до суду про стягнення відповідних санкцій 25.11.2009 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку, передбаченого ст. 250 Господарського кодексу України.

Проте, із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами підприємницької діяльності всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій.

Абзацом 5 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено відповідальність за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гр.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій встановлений факт продажу відповідачем алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності відповідної ліцензії, а також те, що застосована до відповідача фінансова санкція в добровільному порядку останнім не сплачена, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості вимог позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними висновки апеляційного суду щодо порушення позивачем строків, передбачених ст. 250 Господарського кодексу України, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Тобто, зазначеною нормою визначено саме строки застосування до суб'єкта господарювання адміністративно-господарських санкцій.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що перевірку позивача проведено 13.10.2008 року, а рішення про застосування штрафних санкцій прийнято позивачем 23.10.2008 року і вручено відповідачу 01 грудня 2008 року, тобто в межах передбачених ст. 250 Господарського кодексу України строків.

При цьому, предметом даної адміністративної справи є стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення про застосування до позивача штрафних санкцій вручено відповідачу 01 грудня 2008 року, а позов подано 25 листопада 2009 року, тобто в межах встановленого Кодексом адміністративного судочинства строку.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги дають підстави вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів задовольнити.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2013 року у справі № 2а-3154/09/0970 скасувати.

3. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2010 року у справі № 2а-3154/09/0970 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)В.В. Кошіль
(підпис) О.А. Моторний