Справа № 826/11029/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 серпня 2015 року № 826/11029/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держземагенства у м. Києві
про визнання протиправним та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держземагенства у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови від 26.05.2015 ВП №46707443 про закінчення виконавчого провадження.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржену постанову прийнято за відсутності підстав визначених ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Відповідач та третя особа без самостійних вимог на предмет спору явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що відповідач та третя особа без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не прибули хоча й були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд,

ВСТАНОВИВ:

Постановою від 04.03.2015 відкрито виконавче провадження №46707443 з примусового виконання виконавчого листа №826/16067/14 виданого 09.02.2015 про зобов'язання Головне управління Держземагенства у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 0,00625 га.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" .

Статтею 1 Закону N 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 25 Закону N 606-XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою від 17.03.2014 за невиконання судового рішення без поважних причини на Головне управління Держземагенства у м. Києві накладено штраф у розмірі 1020 грн.

Також, 17.03.2015 до Головного управління Держземагенства у м. Києві скеровано вимогу державного виконавця.

Судом встановлено, що листом від 26.03.2015 №8-26-0.6-4105/2-15 Головне управління Держземагенства у м. Києві повідомило державного виконавця, що за результатом розгляду заяви позивача підготовлено висновок до проекту землеустрою відведення земельної ділянки від 13.03.2015 №19-26.0.3-3576/2-15, з якого вбачається, що позивачу не погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи, що судовим рішенням зобов'язано Головне управління Держземагенства у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 0,00625 га., оскільки з матеріалів справи вбачається, що останнім розглянуто заяву позивача та підготовлено висновок, суд погоджується з доводами відповідача, що судове рішення фактично виконано.

Доводи позивача, що розгляду його заяви не було, жодного рішення не приймалось та позивачу не направлялось, спростовуються матеріалами справи в яких наявна копія висновку від 13.03.2015 №19-26.0.3-3576/2-15.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Оскільки виконання судового рішення підтверджується матеріалами справи, отже при прийнятті оскарженої постанови відповідач діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України

Суддя В.І. Келеберда