Справа № 826/11048/14
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Київ К/800/68441/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 вересня 2014 року та прийнято нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано неправомірними дії Міністерства юстиції України щодо відмови в проведенні перерахунку та доплати справедливої сатисфакції згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 листопада 2013 року ВП №40881425 ОСОБА_2 на день здійснення платежу 10 лютого 2014 року за курсом Національного банку України, що становив 11,576179 грн. в сумі 1 465,75 грн. Зобов'язано Міністерство юстиції України провести донарахування ОСОБА_2 суми справедливої сатисфакції згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 листопада 2013 року ВП №40881425 на день здійснення платежу 10 лютого 2014 року за курсом Національного банку України, що становив 11,576179 грн. в сумі 1 465,75 грн. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 різницю недосплаченої суми справедливої сатисфакції згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 листопада 2013 року ВП №40881425 на день здійснення платежу 10 лютого 2014 року за курсом Національного банку України, що становив 11,576179 грн. в сумі 1465,75 грн. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України просить постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 вересня 2014 року залишити в силі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України, для зміни чи скасування вказаного судового рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нечепоренко та інші проти України» від 24 жовтня 2013 року №72631/10 одноголосно постановлено:

(а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю за заявами, наведеними у Додатку 2…, ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

У додатку 2 до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечепоренко та інші проти України» наведено заяви ОСОБА_2 від 01 жовтня 2011 року №65100/11 та від 23 грудня 2011 року №2702/12.

21 листопада 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №40881425 за рішенням Європейського суду з прав людини №72631/10, виданого 24 жовтня 2013 року.

21 січня 2014 року на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 листопада 2013 року ВП №40881425 та рішення Європейського суду з прав людини №72631/10 Міністерством юстиції України підготовлено та направлено до Державної казначейської служби України платіжне доручення №1027 на суму 21 686,61 грн. (еквівалент у гривнях 2 000 євро) для перерахування коштів справедливої сатисфакції на рахунок позивача.

12 лютого 2014 року на рахунок ОСОБА_2 № 3116 зараховано суму 21 686,61 грн., що підтверджується випискою з рахунків у національній валюті від 05 травня 2014 року.

Листом від 29 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Міністерства юстиції України щодо недоплати грошових коштів справедливої сатисфакції, проте відповідач відмовив йому в такій доплаті.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд прийшов до висновку, що необхідно зобов'язати Міністерство юстиції України здійснити повне виконання рішення Європейського суду з прав людини, а саме перерахувати позивачу на банківський рахунок різницю, яка виникла при конвертації 2000 євро в національну валюту, на підставі перерахування її не за курсом, який існував на день здійснення платежу, а за курсом, який існував на день видачі платіжного доручення.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Згідно статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Постановою Кабінету Міністрів України №408 від 07 березня 2007 року затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов'язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України.

Розпорядником бюджетних коштів, передбачених на виконання рішень Європейського суду з прав людини, згідно із зазначеним Порядком, є Міністерство юстиції України.

Відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

Згідно до підпунктів «а», «b» стислого викладу загального рішення Європейського суду з прав людини від 24 жовтня 2013 року суд постановив, що держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити протягом трьох місяців 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах наведених у Додатку 2 в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсації судових та інших витрат, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Частиною третьою статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що протягом місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Суду Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті «б» частини першої статті 7 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України.

За змістом частин першої та другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Конвертація коштів, присуджених Європейським судом з прав людини, оформлення платіжних документів (платіжного доручення) проводиться Міністерством юстиції України, як органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень, з урахуванням особливостей, вищезазначених нормативно-правових актів та законодавства України, відповідно до зазначеного вище Порядку.

Крім того, суд апеляційної інстанції при вирішенні даного спору правомірно врахував практику Комітету Міністрів Ради Європи, відповідно до якої виплата вважається здійсненою належним чином як тільки справедливу сатисфакцію було надано в розпорядження отримувача, тобто під його контроль.

Як було також встановлено судами, відповідачем було нараховано ОСОБА_2 суму справедливої сатисфакції станом на 21 січня 2014 року по курсу Національного банку України 10,843304 грн. і ця сума становила 21 686,61 грн. (2000*10,843304). В свою ж чергу, платіж (списання грошових коштів з рахунку відповідача та зарахування до банку, в якому відкрито рахунок отримувача грошових коштів) було здійснено казначейством 10 лютого 2014 року, що підтверджується відповідачем, а курс Національного банку України на цей день становив 11,576179 грн., що підтверджується службовим розпорядженням Національного банку України від 07 лютого 2014 року. За таких обставин, сума, яку позивач мав би отримати від відповідача повинна становити 23 152,36 грн.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції правомірно зобов'язав Міністерство юстиції України здійснити повне виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24 жовтня 2013 року шляхом перерахування на рахунок позивача різниці, яка виникла при конвертації 2000 євро в національну валюту за курсом, який існував не на день здійснення платежу, а за курсом, який існував на день видачі платіжного доручення.

Разом з тим, що стосується позовних вимог про встановлення судом строку для подання Міністерством юстиції України до суду звіту про виконання судового рішення за даною справою, то колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що право зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов'язком.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року необхідно залишити без змін, оскільки вона є законною і обґрунтованою та постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Заїка

Судді С.В. Білуга

В.В. Швець