Справа № 821/3748/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2015 р. м. Київ К/800/40115/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Маринчак Н.Є., Сірош М.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - Інспекція)

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24.01.2014

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014

у справі № 821/3748/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Південний регіон" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.06.2013 № , згідно з яким Товариству визначено грошове зобов'язання з орендної плати за землю в сумі 189 401,89 грн. (у тому числі 157 361,07 грн. за основним платежем та 32040,82 грн. за штрафними санкціями).

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 24.01.2014, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014, позов задоволено з тих мотивів, що до часу внесення до договору оренди земельної ділянки змін щодо розміру орендної плати в установленому порядку у позивача був відсутній обов'язок сплачувати орендну плату понад розмір, визначений у договорі.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та повністю відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що у перевіреному періоді позивач повинен був сплачувати земельний податок у розмірі, встановленому рішенням господарського суду Херсонської області від 07.02.2011 у справі № 16/188-ПД/10.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Інспекцією за наслідками проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з питання повноти обчислення, своєчасності внесення до бюджету орендної плати за землю за період з 07.02.2011 по 31.03.2013.

Результати цієї перевірки викладені в акті від 18.05.2013 № 2612/15.2/32618245, в якому відображено висновок податкового органу про необхідність обчислення позивачем орендної плати із земельної ділянки площею 4,3204 га, що розташована по вул. Кримській, 57 у смт Антонвка у м. Херсоні, з урахуванням індексації та змін, внесених до договору оренди земельної ділянки рішенням господарського суду Херсонської області від 07.02.2011 у справі № 16/188-ПД-10, а саме - у розмірі 7 % від грошової оцінки землі.

Приймаючи рішення про задоволення даного позову, суди виходили з того, що до часу внесення та державної реєстрації змін до договору оренди земельної ділянки щодо збільшення орендної плати власне прийняття судового рішення, яким затверджено такі зміни, не може збільшувати податкове зобов'язання платника з даного виду обов'язкового платежу.

У той же час суди залишили поза увагою вимоги податкового законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодексу України (далі - ПК), який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення містилося й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить на користь висновку про те, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

А відтак для правильного вирішення спору судам слід було встановити, в якому розмірі фактично сплачував позивач орендну плату за спірну земельну ділянку у перевіреному періоді, та чи був цей розмір не меншим, ніж мінімальна сума податку, визначена законодавцем для відповідної категорії земель.

При цьому у даному разі для встановлення дійсного обсягу податкового обов'язку платника у розглядуваних правовідносинах необхідно врахувати і факт відчуження позивачем частини нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, за договором купівлі-продажу від 19.10.2012.

Адже в силу вимог частини першої статті 120 Земельного кодексу України (яка регулює питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З урахуванням викладеного для правильного вирішення даного спору судам слід було встановити, яка площа спірної земельної ділянки перебувала у користуванні позивача у періоді, охопленому перевіркою, з урахуванням факту відчуження частини нерухомості за договором купівлі-продажу від 19.10.2012, яким є мінімальний законодавчо установлений розмір орендної плати за відповідну земельну ділянку, та, порівнявши його з фактично сплаченою Товариством сумою земельного податку, зробити вмотивований висновок про наявність або відсутність у позивача недоїмки з орендної плати за перевірений період.

Оскільки прийняття правильного по суті спору рішення вимагає додаткового дослідження наявних у справі доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд для усунення вказаних недоліків та ухвалення за наслідками цього рішення у відповідності з вимогами статті 159 КАС.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області задовольнити частково.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24.01.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 у справі № 821/3748/13-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:Н.Є. Маринчак
М.В. Сірош