Справа № 807/1184/15
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2015 рокум. Ужгород№ 807/1184/15

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі:

головуючого - судді Скраль Т.В.,

при секретарі - Стенавській А.М.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1- представник ОСОБА_2,

відповідача: Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції - представник ОСОБА_3,

третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття"-представник ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за уточненим адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними, скасування акту та зобовязання утриматися від вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2015 року, ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття" про визнання дій протиправними, скасування акту та зобовязання утриматися від вчинення певних дій.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що станом на сьогоднішній день позивач є одним з володільців та користувачів нерухомого майна за адресою м. Ужгород, вул. Корзо 17 на підставі договору оренди № 1 від 17 грудня 2014 р. 16.07.2015 року Головний державний виконавець Плиска А.С. скориставшись фактом зламу вхідних дверей до торгового приміщення магазину по вул. Корзо 17, не зважаючи на заперечення представника боржників у ВП 47007984, ВП 47008228, ВП 47008327 ОСОБА_2 проник до вказаного приміщення, що орендується позивачем, чим порушив його права на користування орендованим, на зайняття господарською діяльність. Згідно акту, складеного ОСОБА_3 16.07.2015р., він безперешкодно увійшов у приміщення, що не відповідає дійсності та почав дії з вилучення нерухомого майна з володіння ОСОБА_5 які станом на 20:00 годину не завершив у зв'язку з чим виконавчу дію відклав. Позивач вважає дії ОСОБА_3, вчинені 16.07.2015 року що полягали у протиправному проникненні до володіння фізичної особи, складання актів державного виконавця, що містили в собі неправдиві відомості такими, що вчиненні з порушенням вимог чинного законодавства та спрямовані на порушення охоронюваних прав та інтересів Позивача.

20.07 2015 року позивач подав до суду заяву про збільшення об'єму позовних вимог, згідно якої просив суд - визнати протиправним дії старшого державного виконавця Плиски А.П. по проникненню до приміщення магазину за адресою м. Ужгород, вул. Корзо 17, вчинені 16.07.2015 р. з порушенням п.15 ч. З ст. 11 ЗУ Про виконавче провадження; скасувати акт державного виконавця від 16.07.2015 р. щодо безперешкодного проникнення та початку вилучення нерухомого майна; зобов'язати Відповідача утриматися від заходів примусового виконання рішення у справі № 308/12227/14-ц у ході здійснення ВП 47008327 та ВП 47007984 по відношенню до осіб, що не є відповідачами у вказаній судовій справі та боржниками у вказаних виконавчих провадженнях.

Представник позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з мотивів наведених у адміністративному позові з урахуванням вищенаведеної заяви. Дії відповідача свідчать про порушення вимог статтей 32, 61 Закону "Про виконавче провадження", так як станом на 17.12.2014 року - не було жодного рішення про витребування майна із чужого незаконного володіння. Право володіння пов'язане із договором оренди. Крім того, актом від 16.07.2015 року відповідач зафіксував початок виконавчих дій - чим порушив вимоги статтей 11, 61 Закону "Про виконавче провадження". Зауважує, що позивач володіє та користується нерухомим майном на підставі договору оренди, укладеному не менш як на три роки, а тому такий договір згідно норми 794 ЦК України не підлягає державній реєстрації за вимогами статті 4 Закону "Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно". Отже дії державного виконавця вчинені 16 липня 2015 року направлені на звільнення магазину за адресою вул. Корзо 17, м. Ужгород від орендарів. Звертають увагу суду, що спірне майно перебуває у володінні і користуванні Позивача, а тому не могло вилучатися у ОСОБА_5

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного позову заперечив і просив суд відмовити в його задоволенні повністю з мотивів наведених у письмових запереченнях , які були додані ним до матеріалів справи та відповідно до наданих ним пояснень в ході судового розгляду даної адміністративної справи.

У своїх запереченнях та поясненнях представник відповідача посилається на те, що він виконував рішення суду, яке є обов'язковим для виконання в порядку визначеному Законом України Про виконавче провадження та відповідно Інструкції про проведення виконавчих дій і ніяких порушень законодавства ним, під час примусового виконання виконавчого листа №308/12227/13-ц від 23.03.2015 року виданого Ужгородським міськрайонним судом щодо позивача вчинено не було. Відповідач наголошує на тому, що доводи позивача, що орендоване майно не перебуває у володінні боржників є хибним і не ґрунтується на чинному законодавстві України. Так, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками нежитлових приміщень розташованих за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17 є саме боржники по виконавчих провадженнях - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищенаведені обставини, відповідач просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі

Представник третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю Магазин Взуття 25 червня 2015 року подав заяву, в якій вказав, що зокрема на виконанні в Ужгородського МВ ДВС перебувають виконавчі провадження по виконанню рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014р. та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015р. за позовом ТОВ Магазин Взуття до ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про: витребування нерухомого майна: вбудованих приміщень літ.А І-поверху (позиції Г", 2'", 3, 4, 5, 6, 7) площею 67,4 кв.м., реєстраційний номер 36233656, та вбудовані приміщення част. літ.А І-поверху (поз. 1,2) площею 67,4 кв.м., реєстраційний номер майна - 3921708, розташовані за адресою: 88000,Закарпатська область, місто Ужгород, вул.Корзо, буд. 17. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015р. Звертає увагу суду, що у позивача не існує прав, які б могли бути порушеними в даному випадку, що слід врахувати при вирішенні спору по суті.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, представника третьої особи , дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 володіє і користується нерухомим майном за адресою м. Ужгород, вул. Корзо № 17 на підставі договору оренди № 1 від 17 грудня 2014 року укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_5 та приватним підприємцем ОСОБА_1, ( а.с.9-10).

Даний договір оренди укладений 17 грудня 2014 року по 17 листопада 2015 року.

Згідно реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_5 зареєстрована власником орендованого позивачем нерухомого майна з 07.02.2013 року по сьогоднішній день, ( а.с. 6-8).

На виконанні в МВ ДВС Ужгородського МРУЮ перебувають виконавчі провадження :

- №47008228 по примусовому виконанні виконавчого листа №308/12227/13-ц від 23.03.2015 року виданого Ужгородським міськрайонним судом про: Витребувати на користь ТзОВ "Магазин Взуття" з володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нерухоме майно - вбудовані приміщення, част. літ.А 1-го поверху (позиція 1", 2"', 3, 4, 5, 6, 7) загальною площею 67,4 кв.м., реєстраційний номер - 36233656, за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Корзо 17, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0029, шляхом його передачі в натурі;

- виконавчого провадження №47007984 по примусовому виконанні виконавчого листа №308/12227/13-ц від 23.03.2015 року виданого Ужгородським міськрайонним судом про: Витребувати на користь ТзОВ "Магазин Взуття" з володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нерухоме майно - вбудовані приміщення, част. літ.А 1-го поверху (позиція 1", 2'", 3, 4, 5, 6, 7) загальною площею 67,4 кв.м., реєстраційний номер - 36233656, за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Корзо, 17, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0029, шляхом його передачі в натурі;

- виконавчого провадження №47008327 по примусовому виконанні виконавчого листа №308/12227/13-ц від 23.03.2015 року виданого Ужгородським міськрайонним судом про: Витребувати на користь ТзОВ "Магазин Взуття" з володіння ОСОБА_5 нерухоме майно - вбудовані приміщення част. літ.А 1-го поверху (позиція 1,2), площею 67,4 кв.м., реєстраційний номер - 3921708, за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Корзо, 17, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0029, шляхом його передачі в натурі.

Боржниками по вищевказаних виконавчих провадженнях є ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

27.03.2015 року державним виконавцем у відповідності до ст. 17,19,20,25 Закону України Про виконавче провадження по вищевказаних виконавчих провадженнях винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржникам надано строк для самостійного виконання рішення до 03.04.2015 року. ( а.с.26).

Вказана постанова разом із супровідним листом у відповідності до ч.5 ст.25 та ч.1 ст.31 Закону України Про виконавче провадження 30.03.2015 року надіслана сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, (а.с. 25).

Станом на 06.04.2015 року в матеріалах виконавчих проваджень були відсутні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення боржникам. У відповідності до ч.1 ст.35 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

Враховуючи вищенаведене, 06.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій у строк до 20.04.2015 року, ( а.с. 81).

У відповідності до ч.1 ст.75 Закону України Про виконавче провадження після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Враховуючи той факт, що по даних виконавчих провадженнях виносились постанови про відкладення провадження виконавчих дій до 20.04.2015 року, державним виконавцем було здійснено перевірку виконання рішення 21.04.2015 року про що складено акт державного виконавця, яким засвідчено, що боржниками судове рішення не виконано, ( а.с. 82)

У відповідності до ч.2 ст.75 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

22 квітня 2015 року, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржників за невиконання судового рішення, ( а.с. 84).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року, було зупинено виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року до закінчення касаційного провадження про що державним виконавцем 29.04.2015 року у відповідності до п.6 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

08 червня 2015 року, на адресу відділу надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, якою касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_9, ОСОБА_10, який діє від імені ОСОБА_11 відхилено, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2014 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року залишено без змін, ( а.с. 19-22).

11 червня 2015 року державним виконавцем у відповідності до ч.5 ст.39 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про поновлення виконавчого провадження та повторно було здійснено перевірку виконання рішення про що складено акти державного виконавця, якими засвідчено, що боржниками судове рішення не виконано, (а.с. 86).

18 червня 2015 року призначено примусове виконання виконавчого листа №308/12227/13-ц від 23.03.2015 року виданого Ужгородським міськрайонним судом.

Порядок виконання даної категорії справ визначений Законом України Про виконавче провадження та Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року.

Так, зокрема, ст. 61 Закону України про виконавче провадження передбачено, що у разі присудження стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, державний виконавець вилучає ці предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі.

Пунктами 4.4.-4.4.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що передача стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, здійснюється в установлений державним виконавцем строк за участю стягувача та боржника. Якщо боржник не виконав рішення самостійно, то державний виконавець вилучає у нього в присутності понятих предмети, зазначені у виконавчому документі, і передає їх стягувачу або його представнику, про що складає акт вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду, та акт передачі їх стягувачу. Ці акти складаються у трьох примірниках. Один примірник акта залишається у виконавчому провадженні, інші вручаються стягувачу та боржникові або їх представникам під розписку на першому примірнику акта. У разі відсутності боржника виконання рішення може бути проведено без його участі за участю стягувача або його представника та двох понятих.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками нежитлових приміщень розташованих за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17 є саме боржники по виконавчих провадженнях - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ( а.с. 91-98).

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст.4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Згідно положень статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіння своїм майном, також зобов'язує державу вживати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.

Відповідно до ст. ст. 5, 7 Закону України Про виконавче провадження, п. 2.1.2 Інструкції про проведення виконавчих дій від 15.12.1999 року № 74/5, основними обов'язками державного виконавця при примусовому виконанні виконавчих документів є: неупередженість, своєчасність, повнота вчинення виконавчих дій; законність і недопущення порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Вказані обов'язки випливають зі ст. 19 Конституції, на підставі якої органи державної влади повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Втручання у право власності допустимо лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Випадки втручання у право мирного володіння майном розглядаються судом у сенсі розрізнення понять позбавлення власності і контроль за її використанням; невиконання судових рішень розглядається як втручання у власність. Але, окрім того, втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний інтерес суспільства та умови, передбачені законом. Будь-яке втручання у право власності обов'язково має відповідати принципу пропорційності.

Так, в законі України Про виконавче провадження закріплено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Реалізація цього права надана суду та закріплена в ст. 376 Цивільно-процесуального кодексу України.

Отже, право звернення до суду має виключно державний виконавець, інші особи не мають права порушувати перед судом це питання.

Під іншим володінням , що відповідно до практики Європейського суду з прав людини поняття житло у п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р.) охоплює не лише житло фізичних осіб. Воно може поширюватися на офісні приміщення, які належать фізичним особам, а також на офіси юридичних осіб, їхній філій та інші приміщення.

Як інше володіння слід розуміти такі об'єкти (природного походження та штучно створені), які за своїми властивостями дозволяють на них проникнути і зберегти або приховати певні предмети (речі, цінності). Такими об'єктами можуть бути, зокрема, земельна ділянка, сарай, гараж, інші господарські будівлі та інші будівлі побутового, виробничого та іншого призначення, камера сховища вокзалу (аеропорту), індивідуальний банківський сейф, автомобіль тощо.

Щодо доводів представника позивача про порушення відповідачем п. 15 частини 3 статті 11 Закону "Про виконавче провадження", судом встановлено наступне:

Слід зазначити, що відповідно до ст. 11 ч. 3 п. 15 Закону Про виконавче провадження визначено, що державний виконавець, у процесі здійснення виконавчого провадження, має право: у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Закон України Про виконавче провадження визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Пунктом 2 частини 2 Закону України Про виконавче провадження визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 11 Закону України Про виконавче провадження визначено обов'язки і права державних виконавців. Частиною 3 пунктом 4 вказаного закону визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Відповідно до ст. 20 цього Закону, передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

В даному випадку державний виконавець прибув за адресою, яка вказана у виконавчому листі №308/12227/13-ц від 23.03.2015 року який виданий Ужгородським міськрайонним судом, а саме: м. Ужгород, вул.Корзо,17 для проведення ним виконавчих дій за можливим місцезнаходженням майна для виконання рішення суду шляхом витребування на користь ТзОВ "Магазин Взуття" з володіння ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12 нерухомого майна, а саме вбудованих приміщень за переліком, шляхом його передачі в натурі.

Як встановлено судом на час розгляду даної справи державною виконавчою службою рішення суду за відкритими виконавчими провадження не виконано.

Із аналізу встановлених обставин та доводів адміністративного позову, які полягають у протиправності дій старшого державного виконавця по проникненню до приміщення магазину по вул. Корзо № 17 від 16 липня 2015 року, то судом в ході розгляду справи не встановлена неправомірність в діях органу ДВС при здійсненні виконавчих дій, оскільки державним виконавцем безперешкодно здійснено входження до приміщення магазину, що повністю відповідає вимогам статті 11 цього Закону, а отже правових підстав для звернення до суду державним виконавцем про примусове проникнення до приміщення особи, у якої знаходить майно боржника у порядку визначеному ст..11 ч.3 п.15 Закону «Про виконавче провадження» 16 липня 2015 року судом не встановлено.

Щодо доводів адміністративного позову про належність майна, яке перебуває у володінні і користуванні Позивача, а тому не могло вилучатися у ОСОБА_5, виходить за межі оскаржуваного спору.

Із встановлених судом правовідносин, суд не може не зважити на той факт, що позивач не володіє жодними речовими правами на спірне майно, оскільки право користування нерухомим майном підлягає державній реєстрації та виникає з моменту такої державної реєстрації, вказані обставини свідчать, що між позивачем та ТОВ "Магазин-взуття" існує спір про речове право на нерухоме майно, що врегульовано ст. 182, ч.4 ст. 334 ЦК, статтею 4 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Суд зауважує, що дане питання підлягає вирішенню в порядку цивільного (господарського) судочинства, оскільки торкаються спору про право власності, в даному випадку володіння та користування таким майном.

Дана позиція суду відповідає вимогам п. 24 абз. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року.

Отже, позивач вправі оскаржити дії ДВС та його рішення, якщо такі дії та рішення не повязані зі спором про право власності на це майно, інших порушень в даній частині адміністративного позову судом не встановлено.

Щодо скасування акту державного виконавця від 16 липня 2015 року щодо безперешкодного проникнення та початку вилучення нерухомого майна/

16 липня 2015 року, як встановлено судом та слідує із змісту акту державного виконавця листом від 09 липня 2015 року призначено виконання а адресою м. Ужгород, вул. Корзо № 17. Прибувши за місцем проведення виконавчих дій державним виконавцем в присутності понятих та представника стягувача о 14.00 год. безперешкодно було здійснено входження до нежитлового приміщення за адресою м. Ужгород, вул. Корзо № 17. Боржник будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення виконавчих дій за даною адресою відсутній. Після безперешкодного входження до даного нежитлового приміщення державним виконавцем розпочато виконавчі дії з вилучення з боржника та передачі стягувачу нежитлового приміщення зазначеного у виконавчому документі.

Іншим актом головного державного виконавця від 16 липня 2015 року, встановлено, що в процесі проведення виконавчих дій щодо вилучення у боржника ОСОБА_5 нежитлового приміщення за адресою м. Ужгород, вул. Корзо № 17 та передачі їх стягувачу ТзОВ "Магазин взуття" о 20 год. від представника стягувача надійшло клопотання стосовно відкладення провадження виконавчих дій.

Обидва акти від 16 липня 2015 року підписано головним державним виконавцем Плиска А.С., представником стягувача, представником боржника та в присутності понятих.

З аналізу обставин справи, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо складанню акту державного виконавця від 16 липня 2015 року є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції, а сам акт не є рішенням (актом індивідуальної дії) у розумінні Кодексу адміністративного судочинства, а лише носієм інформації встановленої під час перевірки, та не порушує права позивача.

Крім того, дії за наслідками дій, які у відповідному акті, такі не спричиняють для позивача юридичні наслідки.

Виходячи із загальних засад адміністративного судочинства задоволенню підлягають ті вимоги, які фактично відновлюють порушене право особи у взаємовідносинах з суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до вимог ст.17 КАС України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.

Отже, діяльність відповідача із оформлення акту та формування його змісту не може порушувати права і/або охоронювані законом інтереси особи в публічно-правових відносинах, отже адміністративний позов в цій частині не підлягає до задоволення, як необґрунтований.

Щодо вимоги зобовязати відповідача утриматися від заходів примусового виконання рішення у справі № 308/12227/ 14-ц у ході здійснення ВП 47008327 та ВП 47007984 по відношенню до інших осіб, що не є відповідачами у вказаній судовій справі та боржниками у вказаних виконавчих провадженнях, то суд звертає увагу позивача, що стаття 105 КАС України, визначає, способи судового захисту, зокрема п. 3 частини 4 статті 105 КАС передбачає спосіб судового захисту у формі зобовязання відповідача - утриматися від вчинення певних дій. Крім того, така вимога позивача стосується складу осіб, які не беруть участь у даній справі, що визначено ст.. 47 КАС України. Виходячи із встановлених судом обставин справи, вимога утриматися від вчинення певних дій у майбутньому є прямим втручанням суду у повноваження органу, який наділений законом на здійснення таких функцій, проте, суд не наділений повноваженнями, в межах предмету спору, що розглядається, перевірити підставність даної вимоги, щодо осіб які не беруть участь у даній справі.

Таким чином, позивач скористався правом на звернення до суду і його право не може бути обмежене, а заявлена позивачем вимога розглянута судом по суті, однак з урахуванням вищевикладеного підстави для задоволення позову в цій частині вимог також відсутні.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що відповідач діяв у межах своєї компетенції та відповідно до норм діючого законодавства що ним доведено у межах даної адміністративної справи належними та допустимими доказами, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити повністю

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 160,163,165, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними, скасування акту та зобовязання утриматися від вчинення певних дій - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_13