Справа № 805/2027/15-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2015-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 р. Справа №805/2027/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

час прийняття постанови: 15 год. 05 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя: Куденков К.О.

при секретарі: Окрибелашвілі В.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача-1: не з'явився

представника відповідача-2: Паламарчук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування пунктів наказів, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (надалі - відповідач-1, ГУ МВС України в Донецькій області), Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (надалі - відповідач-2, УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області) про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу відповідача-1 від 26.03.2015р. №665, визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу відповідача-1 від 10.04.2015р. №114 о/с, зобов'язання поновити на посаді, зобов'язання нарахувати і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 05.02.2015р. він був звільнений від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність. Позивач вказує, що 06.02.2015р., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, він доручив керування свого автомобіля ВАЗ 2121 своєму знайомому ОСОБА_4, та під час руху на перехресті вул. Гергіївської та пр. Металургів в м. Маріуполі, у зв'язку з проведенням спецоперації, автомобіль був зупинений працівниками спеціального підрозділу «Сокіл», які витягли позивача та ОСОБА_4 із автомобіля та викликали працівників ДАІ.

Позивач зазначає, що він визнав перебування у стані алкогольного сп'яніння та повідомив, що автомобілем не керував, але його заяви були проігноровані посадовими особами ВДАІ. Позивач посилається на те, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.05.2015р. у справі №263/2201/15-п за результатами розгляду матеріалів адміністративної справи, які надійшли від ВДАІ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв'язку з відсутністю в діях події та складу адміністративного правопорушення.

Також, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що: - Дисциплінарний статут не передбачає такої підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності, як грубе порушення транспортної дисципліни; - в наказі від 26.03.2015р. №665 не зазначено, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ є наслідком накладення на позивача дисциплінарного стягнення; - в наказі від 26.03.2015р. №665 не вказано в чому конкретно проявилась особиста недисциплінованість позивача; - є незрозумілим яке саме зобов'язання із передбачених ст.10 Закону України «Про міліцію» та ст.7 Дисциплінарного статуту було порушено позивачем.

Крім того, позивач зазначає, що при розгляді питання про звільнення відповідачем-1 не були враховані багаторічний фаховий досвід роботи в системі органів внутрішніх справ, спеціальні освіта, відповідальне та добросовісне відношення до виконання своїх службових обов'язків, позитивна характеристика, проігноровані неодноразові факти нагородження.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні адміністративний позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також, представник позивача вказала на неповноважний склад комісії, яка проводила службове розслідування; у наданих до суду копіях письмових пояснень відсутні відомості про особу, яка відібрала пояснення; не має повідомлень про витребування у позивача письмових пояснень. Крім того, згідно розрахунку представника позивача, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу становить 9 557,64 грн. (станом на 31.07.2015р.).

Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що при проведенні службового відповідач-1 не допускав порушень законодавства та при прийнятті рішення про звільнення позивача ГУ МВС України в Донецькій області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не порушувало прав позивача.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з'явився, про дату, місце й час судового розгляду був повідомлений належним чином, не повідомив суд про причини неявки.

Відповідач-2 письмових заперечень на позовну заяву не надав.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні адміністративний позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та підтримав надані письмові заперечення відповідача-1.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, що з'явились, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи адміністративного позову, дійшов наступних висновків.

Згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_5 ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з 01.08.1994р. по 10.04.2015р.

06 лютого 2015 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП1 №115181, за яким 06.02.2015р. о 16 год. 10 хв. позивач керував транспортним засобом ВАЗ 2121 номерний знак НОМЕР_1 в м. Маріуполь, був доставлений в наркологічний диспансер, висновок №156.

У вказаному протоколі зазначено, що позивач порушив вимоги пп. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, у вказаному протоколі зазначені пояснення позивача, за яким він знаходився в автомобілі у якості пасажира.

До суду надані копія акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №3048/156 від 06.02.2015р. та копія висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №156 від 06.02.2015р., за якими діагноз ОСОБА_1: гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю.

Згідно пояснень позивача, 06.02.2015р. він вживав алкогольні напої після чого поїхав зі знайомим ОСОБА_4 на автомобілі позивача, при цьому, позивач зазначає, що за кермом знаходився ОСОБА_4

06.02.2015р. відповідачем-2 складено спецповідомлення, за яким 06.02.2015р. о 16 год. 30 хв. на проспекті Металургів в Жовтневому районі м. Маріуполя групою у складі працівників відділу ДАІ з обслуговування міста Маріуполь та спеціального підрозділу «Сокіл» був поданий сигнал про зупинку водію автомобіля НОМЕР_2 червоного кольору. Однак вимогу працівника ДАІ водій автомобіля проігнорував, збільшив швидкість руху та намагався втекти. Заходами переслідування автомобіль було заблоковано, водія затримано. Ним виявився ОСОБА_1, який перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння

Також зазначено, що згідно з висновком №156 від 06.02.2015р. позивач перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання алкоголю. На момент події позивач перебував поза службою, в цивільному одязі, без вогнепальної зброї, з 05.02.2015р. знаходився на лікарняному.

20 лютого 2015 року відповідачем-1 прийнято наказ від 20.02.2015р. №378 про призначення службового розслідування, проведення службового розслідування доручено працівникам згідно з функціональними обов'язками, у складі: старшого інспектора ВІОС УКЗ ГУМВС і області підполковника міліції ОСОБА_5 та заступника начальника ВКЗ УДАІ ГУМВС в області підполковника міліції ОСОБА_6

26 березня 2015 року відповідачем-1 затверджений висновок службового розслідування за фактом грубого порушення транспортної дисципліни старшим інспектором сектору організації дорожнього руху відділу ДАІ і обслуговування м. Маріуполя УДАІ ГУ МВС в області підполковником міліції ОСОБА_1

Згідно з вказаним висновком встановлено, що 06.02.2015р. о 16 год. 30 хв. на проспекті Металургів в Жовтневому районі м. Маріуполя групою у складі працівників відділу ДАІ з обслуговування міста Маріуполь та спеціального підрозділу «Сокіл» був поданий сигнал про зупинку водію автомобіля НОМЕР_2 червоного кольору. Однак вимогу працівника ДАІ водій автомобіля проігнорував, збільшив швидкість руху та намагався втекти. Заходами переслідування автомобіль було заблоковано, водія затримано. Під час перевірки документів водія встановлено, що водієм є ОСОБА_1, який перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Згідно з висновком №156 від 06.02.2015р. позивач перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання алкоголю.

Зазначено, що за порушення пп. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України 06.02.2015р. відносно позивач було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У вказаному висновку враховані наведені у протоколі про адміністративне правопорушення від 06.02.2015р. пояснення позивача щодо того, що він знаходився в автомобілі у якості пасажира.

Також, у висновку відображені пояснення інспектора сектору адміністративної практики відділу ДАІ з обслуговування м. Маріуполя УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_7 та рапорт оперуповноваженого ВШР «Сокіл» УБОЗ УМВС України в Житомирській області лейтенанта міліції ОСОБА_8

Згідно пояснень ОСОБА_7 06.02.2015р близько 16 год. 15 хв. працівники спецпідрозділу «Сокіл» попросили його зупинити автомобіль ВАЗ 2121. ОСОБА_7 подав жест на зупинку вказаного транспортного засобу.

Зазначено, що проїхавши перехрестя пр-та Металургів та вул. Георгіївської автомобіль зупинився та співробітники спецпідрозділу «Сокіл» побігли до автомобіля ВАЗ 2121 щоб його затримати. Підійшовши до службового автомобіля ОСОБА_7 побачив, що люди, які знаходились в автомобілі ВАЗ 2121 лежать позаду автомобіля біля краю проїзної частини, в одному із них він впізнав позивача.

Згідно рапорту ОСОБА_8, 06.02.2015р близько 16 год. 20 хв. він у складі своєї групи здійснювали «коридор» для проїзду конвою. Після отримання по радіостанції інформації, що колона наближається до приміщення суду, він помітив, що автомобіль «Нива» вискочив із за колони, яку перекривали працівники ДАІ. Водій увімкнувши дальнє світло фар автомобіля та включивши звуковий сигнал, намагався проскочити на вимогу працівника ДАІ зупинитися не реагував, продовжував рух. Прийнятими заходами автомобіль було заблоковано, водія затримано. Затримання проводили працівники міліції у камуфляжній формі, які також забезпечували охорону конвою. Знаходячись на відстані 15-20 м. від місця зупинки транспортного засобу, ОСОБА_8 спостерігав за тим, як затримували водія вказаного автомобіля. Як пізніше стало відомо, затриманий водій автомобіля «Нива» є працівником міліції, на запитання чому він не зупинився на вимогу працівника ДАІ, затриманий відповів: «Чому я повинен зупинятися на вимогу підлеглого працівника ДАІ?» На службовому посвідчені НОМЕР_6, ОСОБА_8 впізнав чоловіка, який керував автомобілем «ВАЗ-2121» та був затриманий працівниками міліції, а саме ОСОБА_1

Також, згідно вказаного висновку службового розслідування, начальник сектору організації дорожнього руху відділу ДАІ з обслуговування м. Маріуполя УДАІ ГУМВС України в Донецькій області майор міліції ОСОБА_9 пояснив, що підполковник міліції ОСОБА_1 з липня 2014 року був відряджений до ГУ МВС України в Донецькій області, у секторі організації дорожнього руху не працював, тому характеризувати його він не може. Заступник начальника відділу ДАІ з обслуговування м. Маріуполя УДАІ ГУ МВС в Донецькій області підполковник міліції ОСОБА_10 пояснив, що підполковник міліції ОСОБА_1 за час служби у підрозділі ініціативу не виявляв, службу ніс пасивно. З 28.07.2014 року на службовому автомобілі був відряджений для несення служби до ГУ МВС України в Донецькій області.

Крім того зазначено, що з 05.02.2015р. позивач знаходився на лікарняному, опитати ОСОБА_1 не представилось можливим у зв'язку з тим, що він відмовився від надання будь-яких пояснень, зокрема тих, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з вказаним висновком службового розслідування, за вказівкою ВІОС УКЗ ГУ МВС в області 05.03.2015р. інспектор ВКЗ УДАІ ГУ МВС ОСОБА_11 зателефонував на мобільний телефон позивача (НОМЕР_3) та запропонував останньому надати пояснення, на що позивач повідомив, що прибуде до ВКЗ УДАІ для надання пояснень 06.03.2015р., але 06.03.2015р. не прибув. 11.03.2015р. старший інспектор з ОД ВКЗ УДАІ ГУ МВС в області ОСОБА_12 з мобільного телефону НОМЕР_4 зателефонував позивачу з метою встановлення причин його відсутності на службі та надання пояснень з цього приводу, однак позивач на телефонні дзвінки не відповідав.

Зазначено, що позивач проявив нещирість при проведенні службового розслідування, намагався ввести керівництво УДАІ ГУМВС в області в оману, відмовився надавати правдиві пояснення.

На підставі наведеного у висновку службового розслідування встановлено, що причинами даної надзвичайної події стала особиста недисциплінованість позивача, порушення ним вимог ст.10 Закону України «Про міліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, в частині дотримання дисципліни і законності, грубе порушення транспортної дисципліни, що виразилося у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

На підтвердження викладених у службовому висновку обставин відповідачем-1 до суду надані копії письмових пояснень ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_9, акта про відмову надати пояснення від 11.03.2015р. №9/720, листка звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність №000222, рапорту ОСОБА_8 від 10.02.2015р., рапорту ОСОБА_10, а також пояснень позивача від 06.02.2015р., в яких позивач зазначив, що від надання пояснень відмовляється.

26 березня 2015 року відповідачем-1 прийнято наказ №665 «Про грубе порушення транспортної дисципліни старшим інспектором сектору ОДР відділу ДАІ з обслуговування м. Маріуполь УДАІ ГУМВС в області підполковником міліції ОСОБА_1 та його покарання», яким за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст.10 Закону України «Про міліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, пп. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, вимог наказів МВС України №81-2007, 390-2010, позивач підлягає звільненню з органів внутрішніх справ (п.1 наказу).

З вказаним наказом позивач ознайомився 31.03.2015р. про що зазначають сторони у позовній заяві та наданих письмових запереченнях на позовну заяву, та про що мається відповідна відмітка на копії наказу.

Згідно з копією витягу з наказу Міністерства внутрішніх справ України від 10.04.2015р. №114 о/с «По особовому складу», відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за п.64 «є» (за порушення дисципліни) підполковника міліції ОСОБА_1 старшого інспектора сектору організації дорожнього руху відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Маріуполь УДАІ Головного управління МВС України в Донецькій області з 10 квітня 2015р. (п.5 наказу).

З вказаним витягом з наказу позивач ознайомився 28.04.2015р. про що зазначають сторони у позовній заяві та наданих письмових запереченнях на позовну заяву, та про що мається відповідна відмітка на копії наказу.

Щодо посилання позивача на те, що в наказі від 26.03.2015р. №665 не зазначено, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ є наслідком накладення на позивача дисциплінарного стягнення, суд враховує заперечення відповідача-1, за якими наказом від 26.03.2015р. №665 до позивача застосоване дисциплінарне стягнення, а наказом від 10.04.2015р. №114 о/с дисциплінарне стягнення реалізоване.

Щодо посилання позивача на те, що в наказі від 26.03.2015р. №665 не вказано в чому конкретно проявилась особиста недисциплінованість позивача, суд зазначає, що цей наказ прийнято за на підставі відповідного висновку службового розслідування, в якому встановлені обставини, які, на думку відповідача-1, свідчать про особисту недисциплінованість позивача.

Позивачем до суду надана копія постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.05.2015р. (справа №263/2201/15-п, провадження №3/263/273/2015) щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 06.02.2015р., якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На копії вказаної постанови мається довідка про набрання законної сили 18.05.2015р.

За приписами ч.4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Суд враховує постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.05.2015р. в питанні відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Але при цьому, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Також, до суду надано копії дипломів бакалавра та магістра, виданих Класичним приватним університетом, а також копії посвідчень про нагородження, з яких два посвідчення видані УМВС України в Донецькій області, а інші недержавними організаціями.

Відповідачем-2 до суду надана копія довідки від 18.06.2015р.. за якою після передислокації відповідача-2 з міста Донецьк до міста Маріуполь особова справа позивача залишилась на тимчасово окупованій території у місті Донецьку.

Відповідно до пп. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306, передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

У відповідності до ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв від двохсот до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб і на інших осіб - накладення штрафу від двохсот до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб.

Враховуючі приписи ч.4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України та постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.05.2015р. суд зазначає, що обґрунтованість звільнення позивача з підстав порушення пп. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху не підтвердилась.

Статтею першою Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, про що зазначено в ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Згідно з п.4.1 розділу ІІІ Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012р. за № 628/20941, встановлено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.1.1 розділу IV вказаних Правил, передбачено, що поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

За приписами ст.5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

Таким чином, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення особи рядового і начальницького складу до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Відповідно до ст.7 вказаного Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Частиною другою ст.10 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XII «Про міліцію» передбачено, що працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов'язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

Проте, у судовому засіданні від 31.07.2015р. позивач надав пояснення, за якими після затримання його та ОСОБА_4 він сказав останньому залишити місце події, незважаючи на те, що позивач стверджує, що саме вказана особа знаходилась за кермом транспортного засобу.

У протоколі про адміністративне правопорушення серія АП1 №115181 від 06.02.2015р. позивач, як працівник органів внутрішніх справ, не вказав особу, яка знаходилась за кермом. До керівництва щодо вказаної події не звертався. Навпаки, позивач відмовився надавати пояснення щодо вказаної події.

Фактично, до прийняття Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області постанови від 06.05.2015р., позивач не надавав відповідачам, у тому числі особами які проводили службове розслідування пояснень, рапортів, тощо.

На підставі наведеного, суд вважає обґрунтованим встановлення під час службового розслідування порушення позивачем вимог ст.10 Закону України «Про міліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що є дисциплінарним проступком.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

За приписами ст.13 вказаного Дисциплінарного статуту, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

У відповідності до ст.14 вказаного Дисциплінарного статуту передбачено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Щодо посилання представника позивача на складання висновку службового розслідування т.в.о. начальника ВКЗ УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_13, а не призначеним наказом від 20.02.2015р. №378 заступником начальника ВКЗ УДАІ ГУ МВС в області ОСОБА_6, суд зазначає, що ця обставина не була підставою адміністративного позову, сам факт заміни виконавця не свідчить про протиправність дій при складання висновку службового розслідування, до суду не надано обґрунтованих пояснень та належних доказів, які б свідчили про протиправність заміни виконавця службового розслідування з заступника начальника ВКЗ УДАІ ГУ МВС в області на т.в.о. начальника ВКЗ УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області.

Згідно з пп. «а» п.62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114, встановлено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Підпунктом «є» п.64 вказаного Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

За приписами п.70 вказаного Положення, звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ.

Спірні накази прийняті у відповідності до наведених приписів законодавства.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Таким чином, спірні накази в оскаржуваній частині є правомірними а позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування пункту 1 наказу від 26.03.2015р. №665 і пункту 5 наказу від 10.04.2015р. №114 о/с, поновлення позивача на посаді та зобов'язання нарахувати і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу - не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, перевіривши спірні накази згідно частини 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що за наведеними позивачем підставами адміністративного позову у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування пунктів наказів, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошено у судовому засіданні 31 липня 2015 року, складання постанови у повному обсязі - 05 серпня 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Куденков К.О.