Справа № 485/366/15-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 485/366/15-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Квєтка І.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Новопетрівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Снігурівського району Миколаївської області на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом прокурора Снігурівського району Миколаївської області в інтересах ОСОБА_2 до Новопетрівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Снігурівського району Миколаївської області, третя особа: Орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації, про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

Прокурор Снігурівського району Миколаївської області звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_2 до Новопетрівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати випускнику з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги та зобовязання нарахувати та виплатити на її користь одноразову грошову допомогу, з урахуванням проведених виплат, у розмірі 6216 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прокуратурою Снігурівського району в результаті вивчення стану додержання вимог Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в діяльності Новопетрівської загальноосвітньої школи-інтернату в частині виплати одноразової грошової допомоги випускникам встановлено, що у вказаній школі з 08.09.2004 року по 30.08.2014 року навчалася та виховувалася ОСОБА_2, яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

ОСОБА_2 є випускницею вказаного закладу та з вересня 2014 року навчається у Миколаївській спеціалізованій загальноосвітній школі-інтернаті №3 Миколаївської обласної ради, проте при її випуску зі школи-інтернату відповідачем, всупереч вимогам ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», їй не було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Представник відповідача позов не визнав вказуючи на те, що при нарахуванні та виплаті грошової допомоги випускнику ОСОБА_2 керувалися п. 13.1 постанови КМУ від 05.04.1994 року № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» в межах доведених Департаментом освіти, науки та молоді Миколаївської облдержадміністрації граничних видатків на 2014 рік, а тому вважає, що діяли правомірно.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року позов задоволено. Визнано бездіяльність Новопетрівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат щодо невиплати випускнику з числа дітей позбавлених батьківського піклування одноразової грошової допомоги неправомірною. Зобовязано Новопетрівську спеціалізовану загальноосвітню школу-інтернат нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_2, з урахуванням проведених виплат, в розмірі 6 216 гривень.

Не погодившись з таким рішенням Новопетрівська спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат звернулась з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, про те про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася 31.10.1997 року, батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про народження, виданим 13 листопада 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Снігурівського району Миколаївської області.

Згідно повідомлення служби у справах дітей Снігурівської райдержадміністрації від 19.08.2014 року ОСОБА_2 з 12.01.2004 року перебуває на обліку у службі, як дитина позбавлена батьківського піклування.

Підставою набуття вказаного статусу ОСОБА_2 стало рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21.11.2013 року, яким батьки дівчинки були позбавлені відносно неї батьківських прав. 01 вересня 2009 року померла ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 було влаштовано на навчання в державний заклад на повне державне забезпечення в Новопетрівську загальноосвітню школу-інтернат, де вона навчалася та виховувалася до закінчення 9 класу та була випущена по закінченню навчання з врученням свідоцтва про освіту з 30.08.2014 року.

Відповідно до листа №91 від 18.02.2015 року Новопетрівської загальноосвітньої школи-інтернат ОСОБА_2 при випуску з школи-інтернату у 2014 році отримала кошти в сумі 1500 грн., що підтверджується наказом №124-ОД від 01.08.2014 року школи-інтернату про перерахування коштів на ощадну книжку випускнику й випискою з рахунку від 18 лютого 2015 року про зарахування коштів на рахунок ОСОБА_2 12.08.2014 року.

З 01 вересня 2014 року ОСОБА_2 навчається в Миколаївській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат №3 Миколаївської обласної ради, що підтверджується довідкою цього закладу від 23.09.2014 року.

Згідно до положень до ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

Згідно до вимог ч.7 ст. 8 вказаного Закону випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Крім того, вказана правова норма встановлює обовязок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався.

Таким чином, Кабінету Міністрів України доручено визначити порядок забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування одягом і взуттям, в тому числі встановити нормативи такого забезпечення. Мінімальний розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується випускникам, чітко визначений Законом. При цьому, обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів встановлено незалежно від їх працевлаштування.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1286 грн.

Таким чином, виходячи з вищенаведеної норми, випускникам шкіл-інтернатів з категорії дітей-сиріт у віці до 18 років, в тому числі ОСОБА_2 при випуску з навчального закладу має бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, тобто в сумі не менше 7716 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень апелянта, при нарахуванні та виплаті допомоги ОСОБА_2 у розмірі 1500 грн. керувалися п.13.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховування, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» № 226 від 05.04.1994 року.

При цьому, як встановлено в п.1 п.13 постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» № 226 від 05.04.1994 року зі змінами та доповненнями, дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх,професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом, взуттям і м'яким інвентарем за нормами, встановленими для вихованців шкільного віку шкіл-інтернатів.

Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цимЗаконом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

Статтею 39-9 вказаного Закону встановлено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Норми ст.ст.25, 39-9 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» регулюють правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, та не розповсюджуються на правовідносини навчальних закладів з їх випускниками, що є предметом спору по даній справі.

Разом з тим, пунктом 2 прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, під час розгляду та вирішення справ зазначеної категорії застосуванню підлягає вищевказаний Закон.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що адміністрація Новопертівської загальноосвітньої школи-інтернат при складанні кошторису для виплати грошової допомоги випускнику школи-інтернату неправомірно керувалась п.1 п. 13 Постанови Кабінету міністрів України «Про поліпшення виховування, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» № 226 від 05.04.1994 року, що призвело до безпідставного не нарахування та не доплати ОСОБА_2 грошової допомоги виходячи із встановленого Законом розміру 7716 грн., що з урахуванням проведених виплат складає 6216 грн. (7716-1500), чим було порушено право ОСОБА_2 на соціальний захист, у звязку з чим позовні вимоги прокурора є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Позивач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Новопетрівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Снігурівського району Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький