Справа № 825/100/15-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/100/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих В.О. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Чеботок Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, позивач 31.03.2010 році звернувся до Чернігівського окружного суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними і скасування наказів та поновлення на роботі.

Постановою Чернігівського окружного суду від 20.05.2010 позовні вимоги задоволено повністю в тому числі і поновлено на роботі та допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2011 рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове рішення про відмову в задоволені позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 28.05.2014 постанову апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції.

Наказом УМВС України в Чернігівській області № 139 о/с від 06.06.2014, на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2010 та ухвали Вищого адміністративного суду України від 28.05.2013, позивача поновлено на посаді інспектора сектору дорожньо-патрульної служби та організації розшуку викраденого автотранспорту відділу Державної автомобільної інспекції УМВС з 30.04.2010, (а.с. 14).

11 липня 2014 року наказом УМВС України в Чернігівській області № 188 о/с підполковника міліції ОСОБА_2 юрисконсульта сектору моніторингу та юридичного забезпечення управління Державної автомобільної інспекції УМВС, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (за віком) (а.с. 15).

Після звільнення, позивачу виплачено грошове забезпечення в сумі 3679 грн 46 коп., вихідна допомога в сумі 54468 грн 75 коп., компенсація за невикористану відпустку в році звільнення в сумі 871 грн 50 коп., грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один рік в сумі 27893 грн 52 коп.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача, як роботодавця та з метою їх відновлення ОСОБА_2 звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов наступних висновків:

- відповідачем в повному обсязі виплачено позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме за один рік, тому в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2010 по 05.06.2014 та зобов'язання виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2010 по 05.06.2014 за виключенням вже виплаченого грошового забезпечення з 01.05.2010 по 30.04.2011 в сумі 27893 грн 52 коп. необхідно відмовити.

- позовна вимога в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток за 2010-2013 роки (з розрахунку 45 діб на рік) та зобов'язання виплатити грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних відпусток (2010 - 45 діб, 2011 - 45 діб, 2012 - 45 діб, 2013 - 45 діб) з розрахунку розміру грошового забезпечення позивача на час звільнення 11.07.2014 задоволенню не підлягає, оскільки нормами спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини, установлено обмеження у відшкодуванні грошової компенсації за невикористану відпустку лише в межах року, в якому звільняється особа.

- враховуючи, що в межах даного спору, положення Кодексу законів про працю України застосуванню не підлягають, а спеціальним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.06.2014 по 28.11.2014 та по виплаті компенсації за дні невикористаних відпусток за 2010-2014 роки з розрахунку розміру грошового забезпечення на час звільнення 11.07.2014 в сумі 4357 грн 50 коп.

- позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не включення до довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення розміру грошового забезпечення, отриманого позивачем в червні 2014 року, та зобов'язання відповідача надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення з зазначенням розміру грошового забезпечення, отриманого позивачем в червні 2014 року, підлягає задоволенню. Водночас в задоволенні позовної вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не включення до довідки про розмір грошового забезпечення для Пенсійного фонду розмірів грошового забезпечення позивача за липень 2014 року, необхідно відмовити, оскільки сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення визначається за 24 останніх календарних місяців перед звільненням, яке відбулося для позивача в липні 2014 року.

- стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача відкликати з Пенсійного фонду подану 23.10.2014 довідку, то вона не підлягає задоволенню, оскільки Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, не передбачено повноважень відповідача щодо відкликання такої довідки, натомість визначено механізм подання додаткових документів, які дають право на підвищення пенсії.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України,Законом україни «Про міліцію», «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (Положення №114) та іншими нормативно-правовими актами.

Будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (Закон № 565-ХІІ).

Статтею 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (Положення №114).

Так, відповідно до пункту 24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач з моменту прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали від 28.05.2013, якою залишено в силі постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2010 стосовно поновлення позивача на службі з 30.04.2010,майже рік не звертався ні до відповідача, ні до державної виконавчої служби для примусового виконання судового рішення у відповідності до вимог ст. 258 КАС України і лише 14.05.2014, майже через рік з дня прийняття рішення Вищим адміністративним судом України від 28.05.2013, позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення його на службі.

Відтак, суд апеляційної інстанції, вважає, що відповідачем добровільно, в повному обсязі виплачено позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме за один рік, тому в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2010 по 05.06.2014 та зобов'язання виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2010 по 05.06.2014 за виключенням вже виплаченого грошового забезпечення з 01.05.2010 по 30.04.2011 в сумі 27893 грн 52 коп. необхідно відмовити.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності застосування річного строку відображена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 21-352а13), від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15).

Водночас, слід зауважити, що згідно положення частини першої ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Щодо невиплати грошової компенсації за всі дні невикористаних відпусток.

Так, статтею 24 Закону України «Про відпустки», на яку посилається представник позивача в апеляційній скарзі, встановлено що У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.

У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Особам віком до вісімнадцяти років заміна всіх видів відпусток грошовою компенсацією не допускається.

У разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи, виплачується спадкоємцям.

Наведеною правовою нормою встановлено вичерпний перелік підстав для компенсацій за всі не використані дні щорічної відпустки.

Водночас, в даному випадку слід керуватись приписами Положення №114, а саме абзацу другого п. 56, згідно якого особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

З аналізу наведених правових норм слідує те, що виплата компенсації за невикористану відпустку можлива лише за рік, в якому особа працювала та звільняється така особа.

Відтак, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач в 2014 році не використав 22 дні чергової відпустки, а грошову компенсацію отримав лише за 15 днів в сумі 871 грн 50 коп.

За таких умов, позовна вимога в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу у зв'язку зі звільненням в 2014 році грошової компенсації за 7 днів невикористаної відпустки та стягнення вказаної компенсації в сумі 406 грн 70 коп. підлягає задоволенню.

Що ж стосується нарахування та виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно п. 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ,яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 (Інструкція №499), грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Водночас, за приписами п. 1.15 Інструкції №499 виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечується учасниками судового процесу грошове забезпечення позивачу за період з 06.06.2014 по 11.07.2014 в сумі 3679 грн 46 коп. виплачено 25.07.2014 через відділення банку ПАТ «Приватбанк» (а.с. 104, 114).

Отже, колегія суддів вважає, що оскільки розрахунок здійснено в межах строку визначеного Інструкцією №499, правових підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку немає.

Окрім того, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, її надання та відкликання з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції вірно враховано те, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не включення до довідки про розмір грошового забезпечення для Пенсійного фонду грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з липня 2012 року по червень 2014 року та зобов'язання відповідача надати до органів Пенсійного фонду довідку з зазначенням грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з липня 2012 року по червень 2014 року, є похідними від позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2010 по 05.06.2014 та зобов'язання виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2010 по 05.06.2014 за виключенням вже виплаченого грошового забезпечення з 01.05.2010 по 30.04.2011 в сумі 27893 грн 52 коп., в задоволенні яких судом відмовлено, та зважаючи, що статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачено обчислення пенсії з сум, виплачених за час вимушеного прогулу, то в їх задоволенні також необхідно відмовити.

Враховуючи ті обставини, що сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення визначається за 24 останніх календарних місяців перед звільненням, яке відбулося для позивача в липні 2014 року, у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача по не включенню до довідки про розмір грошового забезпечення для Пенсійного фонду розмірів грошового забезпечення позивача за липень 2014 року, слід відмовити.

Безпідставними є і вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача відкликати з Пенсійного фонду подану 23.10.2014 довідку, оскільки Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, не передбачено повноважень відповідача щодо відкликання такої довідки, натомість визначено механізм подання додаткових документів, які дають право на підвищення пенсії.

Крім того ,колегія суддів відноситься критично до посилань апелянта на відсутність вини позивача в тому,що справа про поновлення його на роботі слухалась більше року,а тому він має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу,оскільки ОСОБА_2 своєчасно у 2010 році не було заявлено вищезазначених вимог, а такі вимоги позивачем були заявлені тільки у січні 2015 року(а.с.4).

Колегія суддів, також не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині щодо зобов'язання УДАІ УМВС України в Чернігівській області нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час затримки розрахунку (з 06.06.2014 - грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, з 11.07.2014 - грошове забезпечення за червень, липень 2014, так як вони заявлені в межах строків встановлених діючим законодавством та рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013, згідно якого, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, з огляду на наступні обставини.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012, встановлено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

В рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013, також встановлено, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати, положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов'язане з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат.

При цьому колегія суддів наголошує,що грошове забезпечення за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати в розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці».

Отже, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідач, як роботодавець, здійснюючи розрахунок з ОСОБА_2 діяв у межах та у спосіб наданих йому Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами повноважень.

Частиною першою ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 05 серпня 2015 року.

.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.