Справа № 804/15054/14
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

за позовом: Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до: товариства з обмеженою відповідальністю «Монтажуніверсал»

про: стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені ,

Встановив:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 р. у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на відсутність вини підприємства у невиконанні нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів..

Суд зазначив, що відсутні правові підстави для застосування до відповідача економічних санкцій відповідно до ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач звернувся із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На думку позивача, аналіз ст. ст. 19, 20 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі – закон № 875-XII) дає підстави вважати, що сплата адміністративно – господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів повинна здійснюватись суб’єктом господарювання незалежно від наявності або відсутності вини підприємства у невиконанні нормативу.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач не вжив заходів щодо працевлаштування інвалідів, передбачених ч.6 ст.19 Закону № 875, шляхом створення господарського об’єднання з підприємствами громадських організацій інвалідів.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Таким чином, матеріали справи підтверджують факт невиконання відповідачем нормативу працевлаштування інвалідів та обґрунтованість розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій, здійсненого позивачем.

Однак, загальні принципи застосування відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності визначені у Господарському кодексі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" покладає на підприємство обов'язок створити (пристосувати), атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомити про це органи перелічені в ч.1 ст. 18 Закону, а ті в свою чергу зобов'язані направити підприємству на працевлаштування інвалідів, а тому суд вважає, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх безпосереднього працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено письмовими доказами, на протязі 2013 року відповідач подавав до Криворізького районного центру зайнятості звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН, в яких були заявлені вакантні посади для осіб, яким встановлено інвалідність. Звіти за формою державної статистичної звітності № 3-ПН містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду.

Також, з метою виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідач неодноразово надсилав листи директору Дніпропетровського обласного Фонду соціального захисту інвалідів з проханням посприяти в працевлаштуванні інвалідів.

Виходячи з зазначених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, стосовно того, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, сукупність названих обставин свідчить, що товариство з обмеженою відповідальністю «Монтажуніверсал» вживало належні заходи щодо пошуку та працевлаштування інвалідів, що виключає підстави для застосування санкцій, передбачених ст.. 20 Закону №875-XII.

Посилання позивача на можливість створення відповідачем господарського об’єднання з підприємствами громадських організацій інвалідів, не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для визнання рішення суду першої інстанції необґрунтованим, оскільки будь-яких доказів щодо наявності відповідних підприємств інвалідів суду не надано, як і доказів щодо можливості створення названих об’єднань.

Отже, висновки суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позову є законними та обґрунтованими.

Виходячи з викладеного, апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів слід залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 – без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства,

суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Ухвалу суду в повному обсязі складено 04.08.2015 р.)

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко