Справа № 810/2008/15
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2008/15 Головуючий у 1-й інстанції: Басай О. В. Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

06 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Тур В. В.

представника позивача Мотенко Т. В., представника відповідача Борисова І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Максимус Констракшн" до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Максимус Констракшн» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівськом районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.11.2014 р. № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведена у період з 22.10.2014 р. по 28.10.2014 р. позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Інвест Сервіслюкс» за період з 01.06.2014 р. по 30.06.2014 р.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 04.11.2014 р. № 3538/10-16-22-09/31201909.

Під час перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 135.1, 135.2 статті 135, пункту 137.1 статті 137, пункту 138.2 статті 138, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 та пунктів 201.7, 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до донарахування позивачу податку на прибуток за І півріччя 2014 року у розмірі 48768,00 грн. та податку на додану вартість за червень 2014 року у розмірі 54186,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.11.2014 р. № , за яким позивачу нараховано грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 73152,00 грн. (за основним платежем - 48768,00 грн., штрафні санкції - 24384,00 грн.) та № , за яким позивачу нараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 81279,00 грн. (за основним платежем - 54186,00 грн., штрафні санкції - 27093,00 грн.).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на вищезазначені норми, колегія суддів дотримується позиції, що необхідною умовою для віднесення сплачених цін за товари (послуги) до валових витрат та сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість і зменшення, таким чином, розміру податку на прибуток є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічної позиції дотримується Вищий адміністративний суд України, який зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Так вирішуючи питання про правомірність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2014 року позивачем на підставі усних угод із ТОВ "Інвест Сервіслюкс" було отримано будівельні матеріали (щебінь) та послуги з очищення та реконструкції опалубки.

На підтвердження факту поставки товару в матеріалах справи наявна видаткова накладна (а. с. 106 Т. 1) від 30.06.2014 р. № ИС-0630/01 на суму 149916,00 грн., податкова накладна (а.с. 107 Т. 1) від 30.06.2014 р. № 3102 на загальну суму 149916,00 грн. (у тому числі ПДВ - 24986,00 грн.).

Транспортування щебеню відбувалося ТОВ "Інвест Сервіслюкс".

На підтвердження факту надання ТОВ "Інвест Сервіслюкс" позивачеві робіт з очищення та реконструкції опалубки між сторонами 30.06.2014 р. підписано акт про виконання робіт № ИС-0630/01 (а.с.105 Т. 1).

В акті описано виконані роботи: зняття напливів бетону зачисними кругами; зняття бетонного молочка; герметизація кріплення фанери до рами; ремонт металевих рам, рівняння геометрії рами; рихтування рам. У загальній кількості було реконструйовано 256 шт. щитів, 36 шт. стійок, 8 шт. шахтних кутів, 115 шт. ригеля, 346 шт. рихтуючої струбцини, 160 шт. добірної струбцини, 44 шт. внутрішніх кутів, 123 шт. прижимних планок, 16 шт. кутової струбцини, 12 шт. юстуючи розпірок. Загальна вартість послуг становить 175200,00 грн.

В матеріалах справи наявна податкова накладна (а.с.108 Т. 1) від 30.06.2014 р. № 3104 на загальну суму 175200,00 грн. (у тому числі ПДВ - 29200,00 грн.).

Всі податкові накладні зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідним витягом №13172856 (а.с.109 Т. 1).

В матеріалах справи наявні копії платіжних доручень від 15.07.2014 р. № 8568 на суму 22758,00 грн. та від 16.07.2014 р. № 8576 на суму 3251,00 грн. На неотримані кошти у розмірі 299107,00 грн. ТОВ "Інвест Сервіслюкс" відступило право вимоги ТОВ "Пауербуд" на підставі договору про відступлення права вимоги від 27.07.2014 р.

Позивачем сплачено кошти на підставі вказаного договору згідно платіжних доручень: від 24.10.2014 р. № 9301 на суму 52000,00 грн., від 06.10.2014 р. № 9174 на суму 150000,00 грн., від 11.12.2014 р. № 9601 на суму 52650,50 грн. та від 10.12.2014 р. № 9591 на суму 104000,00 грн.

Позивачем до матеріалів справи надано видаткові накладні, що підтверджують факт закупівлі складових опалубки у ТОВ "Альтура" (а. с. 190 - 197 Т. 1).

Зазначені матеріали є власністю позивача та знаходяться на балансі підприємства, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку "основні засоби" (а. с. 222 - 232 Т. 2).

Щебінь, отриманий від ТОВ "Інвест Сервіслюкс", було поставлено контрагентом на об'єкт, де позивачем проводилися будівельно-монтажні роботи на підставі договору підряду від 18.06.2014 р. № 92-0614, укладеного із ТОВ "Станіславська торгова компанія".

Факт використання щебеню позивачем підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за червень 2014 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за червень 2014 року (форми КБ-2в) та відповідачем не оскаржується (а. с. 199 - 214 Т. 1).

Натомість, факту отримання цього щебеню від контрагента, відмінного від ТОВ "Інвест Сервіслюкс", відповідачем в порядку ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення в частині його оскарження відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Максимус Констракшн" до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 06.08.2015 року)

.

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.