Справа № 826/4949/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

03 серпня 2015 року №826/4949/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.08.2014 №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про:

визнання протиправними дій по проведенню камеральної перевірки, результати якої оформлені актом державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31.07.2014 №1920/26-55-17-03/НОМЕР_1;

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.08.2014 №.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю проведення камеральної перевірки державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві та складання за наслідками перевірки відповідного акту від 31.07.2014 №1920/26-55-17-03/НОМЕР_1, необґрунтованістю висновків акту перевірки та відповідно, податкового повідомлення-рішення від 20.08.2014 №.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акту про результати камеральної перевірки декларації про майновий стан і доходи від 31.07.2014 №1920/26-55-17-03/НОМЕР_1 та відповідно, податкового повідомлення-рішення від 20.08.2014 № з огляду на заниження позивачем суми оподаткованого доходу фізичних осіб.

Розгляд справи здійснено в письмовому провадженні відповідно до приписів частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві (на час розгляду справи в суді - державна податкова інспекція у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві) проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи громадянки ОСОБА_1 за 2013 рік.

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, а саме документально не підтверджено суми витрат на придбання частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція», що призвело до заниження суми оподаткованого доходу за перевіряємий період на загальну суму 1 750 000,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 31.07.2014 №1920/26-55-17-03/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.08.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за річного декларування у розмірі 371 588,25 грн. у тому числі: 297 270,60 грн. - основний платіж, 74 317,65 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Позивач не погоджуючись з діями контролюючого органу щодо проведення перевірки, складанням за її результатами акту перевірки від 31.07.2014 №1920/26-55-17-03/НОМЕР_1 та винесення податкового повідомлення-рішення від 20.08.2014 № звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києві з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

На підставі пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Згідно пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Позивач вказує на те, що державна податкова інспекція у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві не мала права в рамках камеральної перевірки направляти запит про надання додаткових документів, а тому здійснену відповідачем перевірку не можна вважати камеральною, оскільки в рядку 22 акту перевірки від 31.07.2014 №1920/26-55-17-03/НОМЕР_1 вказане таке порушення як відсутність документального підтвердження сум витрат на придбання інвестиційного активу, що не може бути предметом камеральної перевірки.

Аналізуючи надані сторонами докази суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що дана перевірка була проведена у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому фактично вона (перевірка) є камеральною, отже дії відповідача стосовно проведення камеральної перевірки є правомірними.

Додатково суд наголошує на тому, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо проведення перевірок і складання актів перевірок є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією контролюючого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

В силу приписів статті 86 Податкового кодексу України складання акту перевірки є оформленням результатів перевірки за наслідками встановлених контролюючим органом порушень податкового законодавства.

Дія зі складання акту перевірки є виключною компетенцією контролюючого органу і не порушує прав платників податків, оскільки юридичні наслідки для платника податків витикають саме із рішень контролюючих органів, зокрема, в межах спірних правовідносин, із податкового повідомлення-рішення від 20.08.2014 №.

Отже позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.08.2014 № необхідно зазначити наступне.

Правила оподаткування інвестиційного прибутку визначені статтею 170 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Відповідно до підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція» та володіла часткою в Статутному капіталі товариства, в розмірі 100% статутного капіталу товариства, що складає 1 750 000,00 грн., відповідно до статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція», затвердженого Загальними зборами учасників товариства (протокол від 15.07.2010 №6).

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки в статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція» від 10.04.2013.

Відповідно до умов вказаного договору подавець продав, а покупець купив належну продавцеві частку, яка становить 100% статутного капіталу товариства «Інтереконструкція», що складає 1 750 000,00 грн.

Цей факт також засвідчує протокол загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція» від 10.04.2013.

З пункту 2.1 договору купівлі-продажу від 10.04.2013 вбачається, що за відступлення частки покупець сплатив, а продавець отримав від нього 1 750 000,00 грн. готівкою під час укладання цього договору.

Крім того, на підтвердження факту оплати частки в її статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція» при її продажу, позивачем надано нотаріально посвідчену письмову заяву ОСОБА_1 від 10.04.2013, з якої вбачається, що ОСОБА_1 заявляє про свій вихід зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція», повністю розуміючи значення і правові наслідки своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до власного волевиявлення. Також зазначається що ОСОБА_4 відступає у повному обсязі належну їй частку 100% статутного капіталу товариства, що складає 1 750 000,00 грн. ОСОБА_3 та не має ніяких претензій, в тому числі майнових до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція».

При цьому, наявність витрат із придбання частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція» у сумі 4 000 000 грн. підтверджена позивачем договорами купівлі-продажу від 02.10.2009, які укладено ОСОБА_1 (покупець) із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (продавці). Згідно названих договорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, продали ОСОБА_1 по 50% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція» по ціні 2 000 000 грн. кожний. Статутний фонд товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція» станом на час продажу становив 4 000 000 грн., про що зазначено в пункті 1.2.5 договорів.

Слід зазначити, що факт укладення названих договорів в 2009 році і придбання ОСОБА_1 в 2009 році 100% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Інтереконструкція» додатково підтверджується нотаріально посвідченими письмовими заявами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 02.10.2009.

За таких обставин, відповідачем не спростовано доводи позивача щодо відсутності у ОСОБА_1 інвестиційного прибутку у розумінні підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, оскільки відсутня позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю при придбанні. Навпаки продаж інвестиційного активу відбувся за ціною нижчою його придбання, що, за посиланням позивача, було обумовлено економічною кризою в країні.

Враховуючи зазначене, відповідачем не доведено суду правомірність висновків акту перевірки щодо заниження позивачем бази оподаткування, а відтак позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.08.2014 № є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 20.08.2014 №.

В іншій частині позову відмовлено.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.