Справа № 815/7274/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Київ К/800/21704/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014

у справі № 815/7274/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецавтотехніка Центр»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтотехніка Центр» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 11.03.2013 № , № , № та № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2013 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 постанову суду першої інстанції скасовано; прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 11.03.2013 № та № ; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції, як таку, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Спецавтотехніка Центр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 30.09.2012, складено акт № 894/22-4/20932817 від 22.02.2013, в якому зафіксовані порушення: пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.2.4, пп. 7.2.6, п. 7.2 ст. 7, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 184.5 ст. 184, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.8, п. 201.9, п. 201.10 ст. 201, п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 741 938 грн. (у тому числі: жовтень 2011 року - 637 306 грн., листопад 2011 року - 65 432 грн., грудень 2011 року - 30 000 грн., вересень 2012 року - 9 200 грн.); пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2, пп. 138.10.2, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності, станом на 30.09.2012 на суму 416 085 грн.; п. 49.2, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, з урахуванням вимог п. 152.9 ПК України, в результаті чого встановлено надання до ДПІ у Приморському районі м. Одеси декларації з податку на прибуток за 2-4 квартали 2011 року з порушенням термінів подання звітності; п. 49.18, п. 49.2 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємство надало до ДПІ у Приморському районі м. Одеси декларації з податку на додану вартість за червень 2012 року з порушенням строків подання звітності, визначених законодавством; пп. пп. 2.11, 2.12 п. 2, пп. пп. 3.1, 3.5 п. 3 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637, п. 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі результатів проведеної перевірки, 11.03.2013 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1 112 097 грн., в т.ч.: 741 938 грн. основного платежу та 370 969 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів);

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 020 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 020 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2012 року у розмірі 416 085 грн.

В акті перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси посилається на інформацію, яка міститься в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Юкмас» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за листопад 2011 року від 14.02.2012 № 304/23-5/37009873; в акті про неможливість проведення позапланової документальної перевірки ТОВ «Юкмас» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період січень-травень, грудень 2011 року від 24.02.2011 № 503/23-5/37009873, акті про неможливість проведення позапланової документальної перевірки ТОВ «Юкмас» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період червень-серпень 2011 року від 18.11.2011 № 2934/37009873 та акті про неможливість проведення позапланової документальної перевірки ТОВ «Юкмас» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період вересень-жовтень 2011 року від 12.12.2011 № 3029/23-5/37009873, в яких податковим органом сформовано висновки про нереальність здійснення господарської діяльності ТОВ «Юкмас» з контрагентами у вказані в цих актах періоди; висновки податкового органу про відсутність факту реального здійснення договірних відносин з ТОВ «Таверс» базуються лише на відомостях, які містяться в акті № 523/23-5/37422308 від 24.02.2012 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання TOB «Таверс», щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період 01.01. по 31.12.2011».

В судовому порядку встановлено, що позивач із ТОВ «Юкмас» уклали договори № 44 від 15.11.2011, № 43 від 14.11.2011, № 48 від 02.12.2011 та № 51 від 07.12.2011 про виконання робіт/послуг, за якими позивачем замовлялись послуги з розробки ескізів та виготовлення поліграфічної продукції, а також дії з розробки та розповсюдження буклетів замовника згідно з додатками до них.

Між ТОВ «Спецавтотехніка Центр» (Замовник) та ТОВ «Таверс» (Виконавець) були укладені наступні договори: договір № 48 від 01.08.2011, предметом якого є зобов'язання виконавця виконувати та надавати замовнику послуги з розповсюдження поліграфічної продукції (буклетів) та зобов'язання замовника своєчасно та у повному обсязі сплачувати надані послуги виконавцем; договір № 64 від 15.09.2011, предметом якого є зобов'язання виконавця виконувати та надавати замовнику роботи/послуги та зобов'язання замовника своєчасно та у повному обсязі сплачувати надані послуги виконавцем; договір № 68 від 19.09.2011, предметом якого є зобов'язання виконавця виконувати та надавати замовнику роботи та послуги та зобов'язання замовника своєчасно та у повному обсязі сплачувати виконані роботи/надані послуги виконавця; договір № 69 від 20.09.2011, предметом якого є зобов'язання надати замовнику послуги з розповсюдження поліграфічної продукції (буклетів) та зобов'язання замовника своєчасно та у повному обсязі сплачувати надані послуги виконавця.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не підтверджено належними письмовими доказами факту подальшого використання, відображених в накладних та актах виконаних робіт, послуг, виконуваних контрагентами товариства у період з 01.10.2011 по 30.09.2012, у власній господарській діяльності, що свідчить про безпідставне формування валових витрат та податкового кредиту за рахунок сум податку на додану вартість сплачених за податковими накладними по взаємовідносинах з контрагентами та витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток; позивачем не доведено правомірності формування витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток у період з 01.10.2011 по 30.09.2012, а також не доведено реального характеру угод, укладених товариством з контрагентами, та настання наслідків по їх виконанню; позивачем не доведено реального характеру укладених угод та настання наслідків по їх виконанню, тобто не доведено фактичного провадження господарської діяльності у період з 01.10.2011 по 30.09.2012 з контрагентами, по яких встановлено порушення згідно акту перевірки позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що позивачем належними первинними документами доведено факт виконання зобов'язань за договорами; первинні документи містять всі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, підписи завірені відповідними печатками підприємств та відповідають вимогам податкового законодавства, що свідчить про реальність господарських операцій; оскільки діючим законодавством України передбачена індивідуальна відповідальність, суб'єкт господарювання не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства його контрагентом, у разі якщо не доведено про його обізнаність та спрямованість дій на отримання податкової вигоди.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем правомірно сформовано суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2012 року в розмірі 416 085 грн., оскільки було дотримано вимоги пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого відповідачем неправомірно зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток податковим повідомленням-рішенням № від 11.02.2013.

Крім того, згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 зазначеного Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно пп. пп. 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 ст.7 цього Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пп. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно положень п. п. 201.1, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну; право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Слід зазначити, що право платника податку на податковий кредит законодавство не ставить в залежність від факту проведення зустрічної звірки даних суб'єкта господарювання (постачальника товару, виконавця робіт, послуг) щодо платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише неможливістю проведення зустрічної звірки даних контрагента.

Судом апеляційної інстанції встановлено формування позивачем податкового кредиту у спірному періоді на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виданих особами, які були зареєстровані платниками податку на додану вартість, та встановлено, що господарські операції з виконання робіт та надання послуг мали місце, підтверджені первинними, розрахунковими та іншими документами, тому податковим органом безпідставно донараховане грошове зобов'язання з податку на додану вартість по контрагентах ТОВ «Юкмас» та ТОВ «Таверс».

Щодо порушення вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пп. 184.5 ст. 184, п. п. 198.1, 198.3 ст. 198, п. п. 201.1, 201.8, 201.9, 201.10 ст. 201, п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, внаслідок невідкоригування ТОВ «Спецавтотехніка Центр» податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 632 838 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «ВК «Машбудлізинг» та ТОВ «Торгова фірма «Фінком і К», в результаті чого позивачем завищено податковий кредит у жовтні 2011 року на суму 632 838 грн., то матеріалами справи встановлено, що відповідно до договорів поставки від 16.10.2008 № 22/10/08 та від 19.01.2009 № 19/01/09, термін позовної давності по стягненню перерахованих ТОВ «ВК «Машбудлізинг» та ТОВ «Торгова фірма «Фінком і К» грошових коштів не сплинув, а тому судом апеляційної інстанції вірно зазначено про відсутність підстав для коригування податкового кредиту з податку на додану вартість, і, як наслідок, правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 632 838 грн.

Враховуючи викладене, межі перегляду, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний