Справа № 2а-1670/6758/11
Суддя: Ф.Ф. Соколенко
Дата ухвалення: 2011-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2011 < ЧАС >м. ПолтаваСправа № 2а-1670/6758/11

Колегія суддів Полтавського окружного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Соколенка Ф.Ф.,

суддів - Удовіченка С.О. , Серги С.М.

при секретарі - Яремин Н.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про скасування рішення, забов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

11 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення від 05.08.2011 року про відмову у визнанні громадянина ОСОБА_1 учасником бойових дій; зобов'язання взнати учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту»від 22.10.1993 року учасниками бойових дій на території інших країн визнаються військовослужбовці ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Позивач вважає, що відповідач неправомірно дійшов висновку про неможливість визнання його учасником бойових дій, оскільки перебуваючи курсантом Горківської вищої школи МВС СРСР (з 1987 року по 1991 рік) у 1989 році неодноразово залучався до виконання завдань по охороні громадського порядку в умовах надзвичайних обставин, контролю за дотриманням населенням умов введеного комендантського часу, охороні державних установ від можливого захоплення, безпосередньому припиненні масових безладь та затриманні членів озброєних угрупувань на територіях ОСОБА_5 РСР, Азербайджанської РСР та Грузинської РСР. З наведених підстав позивач вважає, що відповідачем неправомірно прийнято рішення про відмову у наданні йому статусу учасника бойових дій.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях та зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»визначено перелік держав та періоди бойових дій на їх території. В даному Переліку такі держави як ОСОБА_5 РСР, Азербайджанської РСР та Грузинської РСР відсутні. Також відповідач посилається на те, що відповідно до вказаного Закону особи визнаються учасниками бойових дій, якщо вони саме за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, а також брали безпосередню участь у бойових діях. Крім того, відповідач зауважив, що із змісту примітки 6 до Переліку держав і періодів бойових дій та їх території, вбачається, що особам (військовим фахівцям) які перебували в інших країнах, не вказаних у переліку, Головним управлінням Генерального штабу Збройних сил СРСР видавали відповідні довідки 10які підтверджували факт перебування громадян саме у бойових діях і відповідно надавали їх пільги. Відповідач вказує, що оскільки довідки 10 ОСОБА_6 немає, відповідно підстави для надання йому статусу учасника бойових дій відсутні. Аргументуючи вищевикладеним, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши позивача та представника відповідача дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

В період з 1987 року по 1991 року ОСОБА_1 навчався в Горьківській вищій школі МВС СРСР (м.Горький).

Згідно наказу ГВШ МВС СРСР №401 від 24.11.1988 року, в період з 24.11.1988 року по 01.02.1989 рік позивач виконував службові обов'язки в місті Кіровобад Азербайджанської РСР. Вказана обставина підтверджується довідкою Нижегородської академії МВС Російської Федерації від 27.07.2001 року №43/2-105 (а.с.10).

Також, в період з 07.04.1989 року по 21.04.1989 року позивач виконував службові обов'язки в місті Тбілісі Грузинської РСР, куди був направлений згідно наказу ГВШ МВС СРСР №32 від 06.04.1989 року.

Крім того, в період з 07.06.1989 року по 20.07.1989 року позивач виконував службові обов'язки в місті ОСОБА_5 РСР, куди був направлений згідно наказу ГВШ МВС СРСР №197 від 08.07.1989 року.

Мотивуючи вищевикладеним та керуючись Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», положенням про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року №63, 05.07.2011 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом про визнання його учасником бойових дій до Центральної комісії МВС України.

За результатами розгляду вказаного рапорту, Центральною комісією МВС України прийнято рішення №6/1/3-Д-1336 від 05.08.2011 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій.

ОСОБА_1 непогоджується з рішенням відповідача про відмову у наданні йому статусу учасника бойових дій та вважає його протиправним.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку рішенню комісії Міністерства внутрішніх справ України, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII) визначено правовий статус ветеранів війни.

Відповідно до ст. 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Абзацом 1 та 3 п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону 3551-XII встановлено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території затверджений постановою Кабінету міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 08.02.1994р. № 63 (далі Перелік держав і періодів бойових дій на їх території).

У Переліку держав і періодів бойових дій на їх території зазначені позивачем держави та періоди, а саме: Азербайджанська РСР з 24.11.1988 р. по 01.02.1989 р., Грузинська РСР з 07.04.1989 р. по 21.04.1989 р. та Узбекська РСР з 07.06.1989 р. по 20.07.1989 р. відсутні.

У вказаному Переліку держав і періодів бойових дій на їх території наявна графа «Інші країни після грудня 1979 р. - 6».

Приміткою 6 до графи «Інші країни після грудня 1979 р. - 6»Переліку держав і періодів бойових дій на їх території встановлено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Виходячи з системного аналізу зазначених вище нормативно правових актів у їх звязку з приміткою 6 до графи «Інші країни після грудня 1979 р. - 6»Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, суд вважає, що для надання правового статусу учасника бойових дій особі, яка приймала участь у бойових діях, якщо такі дійсно мали місце, у державах, які не зазначені у Переліку держав і періодів бойових дій на їх території після грудня 1979 року, необхідна бути доведена сукупність таких юридичних фактів: особа повинна бути військовим фахівцем, який був направлений Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії та мати у наявності довідку 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях.

Саме з сукупністю зазначених юридичних фактів закон повязує право особи на визнання її учасником бойових дій.

Позивачем не надано суду у даному випадку обовязкової для визнання учасником бойових дій довідки 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях. Крім того, позивач обгрунтовував свою позицію довідкою Нижегородської академії МВС Російської Федерації від 27.07.2001 року №43/2-105 (а.с.10) в якій зазначено, що ОСОБА_1 залучався до виконання спеціальних завдань по нормалізації обстановки, відновлення законності та правопорядку на територіях Республік Закавказя та Узбекистану, а жодним чином не до участі у бойових діях.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що позивач пояснив суду, що він проходив службу в органах МВС.

А згідно з п.6 Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 08.04.2009 р. № 158 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 травня 2009р., на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визначення учасників бойових дій відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, звільнених з військової служби, які перебувають на обліку у військових комісаріатів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем доведено відсутність підстав для надання позивачеві статусу учасника бойових дій виходячи з наступних обставин: у вказаний позивачем період він був не військовим фахівцем, військовослужбовцем, а слухачем Горьківської вищої школи МВС, що визнано позивачем у судовому засіданні, а також був направлений у Азербайджанську РСР, Грузинську РСР та Узбекську РСР для нормалізації обстановки в умовах надзвичайного стану не Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР, а наказами ГВШ МВС СРСР.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 02 вересня 2011 року.

Головуючий суддя суддя суддя ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9