Справа № 826/8050/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2015 року письмове провадження № 826/8050/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»
до третя особаПершого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1
про визнання дій протиправними, зобов'язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (надалі-відповідач), третя особа ОСОБА_1, у якій, просить суд:

-визнати протиправними дії Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з накладення арешту на все майно згідно постанови № 32938663 від 05.06.2012 1-й Київський ВДВС Одеського МУЮ, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира за адресою АДРЕСА_1;

-зобов'язати Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно прийняв постанову про арешт майна боржника № 32938663 від 05.06.2012 без наявності для цього підстав для її прийняття, визначених законодавством, оскільки нерухоме майно: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є предметом іпотеки, відповідно до іпотечного договору від 03.03.2008р., а тому товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Представником позивача позовні вимоги підтримані в повному обсязі та подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, хоча був повідомлений належним чином про часі місце судового розгляду. Причини неявки суду не повідомив. Заперечення проти позову не надав.

Третя особа - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, жодних письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надала.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

03 березня 2008 року між Акціонерним комерційним банком "УкрСиббанк" (надалі - "Банк") та ОСОБА_1 (далі - "Позичальник") укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - "Кредитний договір") у відповідності до якого Позичальнику було надано кредитні кошти у іноземній валюті в сумі 70 000,00 доларів США, останній зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 05 березня 2018 року.

Також, 03 березня 2008 року між Банком та Позичальником, для забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, було укладено Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваль Н.В., за реєстровим номером № 242 (далі - "Іпотечний договір"). У відповідності до умов Іпотечного договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту наступне нерухоме майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1

12 грудня 2011 оку ПАТ «УкрСиббанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - правонаступник Позивач) відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору.

Представник позивача зазначив, що 03.03.2015р. при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором № б/н від 03.03.2008р., а саме: квартира за адресою АДРЕСА_1 накладено арешт на все майно постановою відповідача № 32938663 від 05.06.2012р.

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, обтяження на підставі вказаного арешту зареєстровано 16.08.2012 за № 6711414.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача порушують його права, оскільки він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 8 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

У відповідності до статті 7 вищевказаного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 14 вказаного Закону встановлено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається з договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" відступило товариству з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах.

В той же час, згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що обтяження накладено на невизначене майно, що стосується всього нерухомого майна третьої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється статтею 20 Закону України «Про заставу».

Аналогічні положення містяться у ст. 572 Цивільного кодексу України, згідно якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, в даному випадку ТОВ «Кей-Колект», має право, у разі не виконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" має пріоритет над обтяженням щодо нерухомого майна: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" відступило позивачу право вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі і за іпотечним договором від 03 березня 2008 року.

Отже, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України "Про іпотеку", володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Відповідно до статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

У відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" арешт є елементом стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною 3 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Проте, в матеріалах справи відсутні відомості, згідно яких вартість предмету іпотеки (квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) перевищує розмір заборгованості позичальника (ОСОБА_1) перед позивачем, як іпотекодержателем.

Отже, судом встановлено, що у відповідача були відсутні правові підстави для накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та перебуває в іпотеці, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмету іпотеки.

У постанові судової палати у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного суду України від 09.04.2014 у справі №6-13цс 14 викладена правова позиція, що з урахуванням положень частини восьмої статті 54 Закону України Про виконавче провадження» та частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання здійснюється за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має пріоритет перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Також, аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.02.2014 № К/9991/74324/12 та від 11.09.2013 К/800/1343/13.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 96 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З урахуванням частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08грн. з Державного бюджету України.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з накладення арешту на все майно згідно постанови № 32938663 від 05.06.2012 1-й Київський ВДВС Одеського МУЮ, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язати Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира за адресою АДРЕСА_1.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08грн. (сімдесят три гривні, 08 копійок).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій