Справа № 807/915/15
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2015 рокум. Ужгород№ 807/915/15

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Ващилін Р. О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тво військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про визнання дій (бездіяльності) незаконними, зобов`язання усунути порушення та прийняти рішення щодо розгляду звернень від 19.05.2015, стягнення 20000,00 грн. моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тво військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання дій (бездіяльності) незаконними, зобов`язання усунути порушення та прийняти рішення щодо розгляду звернень від 19.05.2015, стягнення 20000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно із довіреностями на ведення справ, наданими довірителями ОСОБА_3 та Года О.М., та нотаріально завіреними приватними нотаріусами Ужгородського районного нотаріального округу, позивач є представником зазначених осіб. Позивачем були оформлені заяви та передані до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.05.2015 р. (вх. № К-21) в інтересах ОСОБА_4 , від 19.05.2015 р. (вх. № К-22), від 19.05.2015 р. (вх. № 24-К) в інтересах ОСОБА_3 . Тимчасово виконуючим обо`язки Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вказані заяви були залишені без розгляду. Підставою для залишення заяв без розгляду зазначено те, що надана довіерність не завірена нотаріально. Допускаючи припущення про порушений порядок оформлення довіреності на право представляти інтереси особи, ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , вийшов за межі повноважень та неправомірно залишив, вказані звернення без розгляду.

Відповідачі 1 та 2 надали суду письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що після передачі звернень ОСОБА_1 для виконання до виконавців, ними було встановлено, що до звернення додано копії довіреностей Краснова Р.В. на представлення інтересів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак копії довіреностей не були належним чином завірені, тоді як, законодавець встановлює певні умови завірення копій документів, а саме: нотаріальне завірення копій документів, або завірення копії документа органом, який його видав. Засвідчення вірності копії є нотаріальною дією, що спрямована на підтвердження факту відповідності копії оригіналу документа. Засвідчення вірності копії підтверджує, що станом на день її засвідчення такий документ існував фізично. позивачем не дотримано вимог, що чітко встановлені законодавцем щодо посвідчення копій довіреностей, що в свою чергу поставило під сумнів його повноваження у виконавцій, та позбавило можливості ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відповіді на звернення по суті.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із наступними заявами:

1) про порушення прав військовослужбовця від 19.05.2015 р., якою, звернувшись як довірена особа ОСОБА_3 , просить призначити перевірку законності дій службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати належну юридичну оцінку бездіяльності (діяльності) по створенню перешкод у реалізації прав та законних інтересів військовослужбовцями; застосувати заходи юридичної відповідальності до винних осіб згідно з діючим законодавством; про прийняте рішення повідомити встановленим порядком та в строк згідно із законодавством;

2) про розмір одноразової грошової дороги по звільненню з військової служби від 19.05.2015 р., в якій, звернувшись як довірена особа ОСОБА_3 , просить надати інформацію щодо розміру належних компенсаційних виплат за неодержане речове майно під час проходження військової служби; складової одноразової грошової допомоги по звільненню згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядкового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» за 31 календарний рік вислуги військової служби; розмір заборгованості по видаткам за відрядження у період 2014 2015 роки. Про прийняте рішення просив повідомити письмово встановленим порядком та строки згідно діючого законодавства;

3) від 19.05.2015 р., якою звернувся в якості довіреної особи ОСОБА_4 та просив переглянути рішення військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 по невиплаті полковнику ОСОБА_4 за квітень 2015 року надбавки за виконання особливо-важких завдань, премію та щомісячну додаткову грошову винагороду та усунути допущені порушення; повідомити про прийняте рішення встановленим порядком.

До вищезазначених заяв були долучені копії довіреностей від 24.04.2015 року, якою ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 на ведення справ, та від 29.04.2015 року, якою ОСОБА_1 був уповноваженим Паустовським Станіславом Івановичем представляти інтереси останнього. З матеріалів справи вбачається, що вказані копії довіреностей нотаріально завірені не були.

На зазначені заяви від 19.05.2015 року ОСОБА_1 отримав відповіді (листи №3572 від 21.05.2015 р., №3581 від 21.05.2015 р., №3585 від 21.05.2015 р.), що, враховуючи вимоги ст. 245 Цивільного кодексу України, ст. 42 Цивільного процесуального кодексу України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання. Оскільки довіреність, долучена до заяв, не завірена нотаріально встановленим порядком, заяви ОСОБА_1 були залишені без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача в порядку Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі Закон).

У відповідності до п. 1 ст. 1 вказаного Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Ст. 5 Закону регламентує законодавчо встановлені вимоги до звернення. Так, згідно з нормами ч. 3 ст. 5 Закону звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.
Ч. 6 ст. 5 Закону передбачає, що звернення, оформлене без дотримання цих вимог, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Поняття «представництво» регламентується главою 17 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. №435-IV (далі ЦКУ).

У відповідності до ст. 239 ЦКУ, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ст. 244 ЦКУ).

Ст. 245 ЦКУ передбачено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті. Довіреність військовослужбовця або іншої особи, яка перебуває на лікуванні у госпіталі, санаторії та іншому військово-лікувальному закладі, може бути посвідчена начальником цього закладу, його заступником з медичної частини, старшим або черговим лікарем. Довіреність військовослужбовця, а в пунктах дислокації військової частини, з`єднання, установи, військово-навчального закладу, де немає нотаріуса чи органу, що вчиняє нотаріальні дії, також довіреність працівника, члена його сім`ї і члена сім`ї військовослужбовця може бути посвідчена командиром (начальником) цих частини, з`єднання, установи або закладу. Довіреність особи, яка тримається в установі виконання покарань чи слідчому ізоляторі, може бути посвідчена начальником установи виконання покарань чи слідчого ізолятора. Довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами. Довіреність суб`єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненням якого прийнято рішення про надання такої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Довіреності, посвідчені зазначеними посадовими особами, прирівнюються до нотаріально посвідчених. Довіреність на одержання заробітної плати, стипендії, пенсії, аліментів, інших платежів та поштової кореспонденції (поштових переказів, посилок тощо) може бути посвідчена посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання. Довіреність на право участі та голосування на загальних зборах, видана фізичною особою, посвідчується у порядку, визначеному законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 видали довіреності Краснову Родіону Вікторовичу (довіреність від 24.04.2015 року та від 29.04.2015 року відповідно). Дані довіреності посвідчені нотаріально. Разом з тим, при зверненні до відповідача 1 в якості уповноваженої особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позивач для підтвердження своїх повноважень надав тільки копії зазначених довіреностей, при чому такі копії завірені будь-яким чином не були.

Оригінал - це перший або єдиний його примірник документа. Копія - документ, який відтворює інформацію іншого документа, а також усі його зовнішні ознаки чи частину їх.

Згідно з дефініцією, наданою ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. №3425-XII, нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Ст. 75 Закону України «Про нотаріат» регламентує порядок засвідчення вірності копій документів. Так, у відповідності до зазначеної статті, нотаріуси, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих підприємствами, установами і організаціями за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом. Вірність копії документа, виданого громадянином, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису громадянина на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою органу місцевого самоврядування чи підприємством, установою, організацією за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування громадянина.

Засвідчення вірності копії є нотаріальною дією, що спрямована на підтвердження факту відповідності копії оригіналу документа та підтверджує, що станом на день її засвідчення такий документ існував фізично.

Оскільки довіреність, як письмовий вигляд усного договору доручення, в своїй суті являється юридичним фактом, адже тягне за собою відповідні насідки в правовому плані, то відповідно такий факт потребує засвідчення, щоб не було сумнівів в його дійсності.

Разом з тим, копія ніким не засвідченого документу (в даному випадку довіреності) не гарантує того, що така точно відтворює інформацію іншого документа.
Довіреність є документом, що підтверджує повноваження представника довірителя на представлення інтересів останнього перед третіми особами, а також окреслює їх обсяг. Тому треті особи мають безпосереднє право на ознайомлення з такою довіреністю для з`ясування наявності наданих представнику повноважень.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що працівником діловодства відповідача 1 на копії звернення, повернутого йому, після звіряння копій довіреностей із оригіналом, представлених для порівняння, були проставлені штампи із зазначенням вхідного номера звернення, як обґрунтування справедливості заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

У відповідності до Інструкції про організації розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 03.12.2005 р. №722, реєстраційний штамп, проставлений на першому аркуші документа свідчить про прийняття звернення канцелярією. Факт прийняття працівником канцелярії заяви не засвідчує факту звіряння копії довіреності з її оригіналом. Зазначена Інструкція не відносить до компетенції працівника канцелярії звіряння копій документів, наданих заявником, з їх оригіналами, як і відмову у прийнятті звернення з будь-яких підстав.

Посилання позивача на порушення відповідачем 2 норм ст. 8 Закону шляхом незаконного розширення наданих йому законом повноважень та безпідставного залишення без розгляду його звернень на підставі, що не передбачена зазначеною статтею, суд відхиляє з огляду на те, що, залишаючи заяви ОСОБА_1 без розгляду, відповідач 2 не мотивує це нормами ст. 8 Закону. Разом з тим, з проведеного аналізу положень законодавства, що регулює порядок розгляду звернень громадян, суд дійшов висновку, що звернення, оформлене без дотримання вимог ст. 5 Закону, серед яких, і вимога стосовно особи заявника та підтвердження повноважень уповноваженої особи, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що підполковника ОСОБА_1 наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 20.03.2015 року №78 було звільнено з посади помічника військового комісара з правової роботи Закарпатського обласного військового комісаріату.

У відповідності до норм п. 3) ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 р. №1700-VII, особам, уповноваженим на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, забороняється протягом року з дня припинення відповідної діяльності представляти інтереси будь-якої особи у справах (у тому числі в тих, що розглядаються в судах), в яких іншою стороною є орган, підприємство, установа, організація, в якому (яких) вони працювали на момент припинення зазначеної діяльності.

Згідно з пп. г) п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відносяться військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби.

Таким чином, на момент звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявами у якості представника третіх осіб на ОСОБА_1 поширювалися обмеження, накладені ст. 26 Закону України «Про запобігання корупції».

Отже, проаналізувавши вищенаведені обставини справи через призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 160-162, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тво військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання дій (бездіяльності) незаконними, зобов`язання усунути порушення та прийняти рішення щодо розгляду звернень від 19.05.2015, стягнення 20000,00 грн. моральної шкоди - відмовити.
2. Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін