Справа № 817/34/13-а
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2013-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/34/13-а

21 березня 2013 року 15год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Деркач Н.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3;

відповідача: представник ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Бурштин України"
до Державної фінансової інспекції у Рівненській області
про визнання нечинними та скасування пунктів вимог
ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Бурштин України» (далі - ДП «Бурштин України» ) звернулося до Державної фінансової інспекції з адміністративним позовом про визнання нечинними та скасування вимог про усунення виявлених ревізією порушень від 07.12.12. №17-07-17/8930.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Позивач не погоджується з окремими положення вимог про усунення виявлених ревізією порушень від 07.12.12. №17-07-17/8930, вважає неправомірними та безпідставними такі пункти вимог, а саме: пункт 2 вимог про безпідставне перерахування коштів на оплату річного членського внеску; пункт 3 вимог про заве нарахування та виплати заробітної плати за час відпусток працівникам ДП «Бурштин України»; пункт 4 вимог про нарахування та проведення виплати за розширення зон обслуговування водіям; пункт 5 вимог про порушення при нарахуванні та здійсненні виплат додаткової заробітної плати; пункт 6 вимог про недотримання вимог постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 №1145; пункт 7 вимог про безпідставне покриття за рахунок коштів підприємства витрат сторонніх осіб; пункт 8 вимог про проведення покриття видатків за рахунок власних коштів за спожиту електроенергію сторонньою юридичною особою. Позивач вважає такі висновки Державної фінансової інспекції необґрунтованими, безпідставними та такими, що прийняті не у спосіб та не в межах і порядку визначеному Конституцією та законами України.

В судовому засіданні представники позивача адміністративний позов підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві. Просили суд задоволити позовні вимоги повністю.

Державна фінансова інспекція адміністративний позов не визнала, про що подала письмові заперечення від 18.02.2013 за № 17-25-17/1082.

В судовому засіданні представники відповідача пояснили суду, що вимоги пункту 2 вимог є підставними, так як підприємством неправомірно проводилося перерахування коштів на оплату річного членського внеску до Асоціації ювелірів України, оскільки статутом підприємства не передбачено здійснення видатків на оплату членських внесків та договір про вступ до Асоціації підприємством не укладався. Щодо пункту 3 вимог, ревізією дотримання законодавства при нарахуванні та здійсненні виплат заробітної плати працівникам за час відпустки встановлено, що в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати в розрахунок включались виплати одноразового характеру, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати за час відпусток. Представники відповідача вважають також, підставним пункт 4 вимог, оскільки виявлено безпідставне нарахування та виплату водіям доплати за розширення зон обслуговування без наявної в штатному розписі вакантної посади. Щодо пункту 5 вимог представники відповідача вказують про її законність, оскільки встановлення додаткової заробітної плати, яка встановлена наказом не підпадає до жодної із доплат встановлених колективним договором. Стосовно пункту 6 вимог представники відповідача зазначили, що підприємством порушено вимоги законодавства, оскільки безпідставно проводилася доплата за суміщення професій керівнику структурного підрозділу. Щодо пункту 7 вимог зазначили, що умовами колективного договору між адміністрацією і радою трудового колективу підприємства не передбачено витрачання коштів на витрати повязані з наймом житлового приміщення для проживання сімї працівників підприємства. Таким чином, до складу адміністративних витрат віднесені витрати, які не відносяться до загальногосподарських витрат підприємства. Представники відповідача також, зауважили про порушення позивача які відображені у пункті 8 вимог, що полягають у нанесенні збитків внаслідок покриття витрат сторонньої юридичної особи, взяття додаткових безоплатних зобовязань.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що Державною фінансовою інспекцією в період з 27.08.2012 по 30.10.2012 було проведено планову ревізію фінансово господарської діяльності Державного підприємства «Бурштин України» за період з 01.01.2011 по 30.06.2012. За результатами ревізії складений акт від 30.10.2012 №17-07-06/81. За наслідками акта сформовано вимоги про усунення виявлених порушень № 17-07-17/8930 від 07.12.2012.

Щодо пункту 2 вимоги про вжиття заходів щодо повернення коштів в сумі 2500,00 грн. за безпідставне перерахування коштів на оплату річного членського внеску до Асоціації ювелірів України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами. Відповідно до п. 4.3 Статуту ДП «Бурштин України» підприємство здійснює свою діяльність як державне комерційне підприємство. Відповідно до п. 3.1 Статуту ДП «Бурштин України» підприємство створене з метою здійснення виробничо-господарської, комерційної посередницької та іншої діяльності у сфері видобутку сировини дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння, напівдорогоцінного каміння, переробки сировини дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння, а також отримання прибутку у цих та інших напрямках діяльності, визначених у Статуті та реалізації економічних і соціальних інтересів. Відповідно до п. 4.7 Статуту ДП «Бурштин України» для здійснення діяльності підприємство залучає і використовує матеріально-технічні, фінансові та інші види ресурсів, використання яких не заборонено законодавством України. (а.с.78-94)

Як вбачається з Сертифіката Асоціації Ювелірів України ДП «Бурштин України» є дійсним членом Асоціації Ювелірів України з 2006 року. (а.с.- 95) ОСОБА_6 підприємств ювелірної промисловості «Асоціації Ювелірів України» від 23.10.2012 керівництво асоціації підтверджує, що ДП «Бурштин України» є дійсним її членом і кожний рік сплачує членський внесок, згідно Установчому договору Асоціації. (а.с.-11). Крім того, з матеріалів справи вбачається, а саме з довідки ДП «Бурштин України» від 13.03.13 № 75 , що протягом 2011 та 2012 років ДП «Бурштин України» завдяки членству в асоціації приймали участь у ряді спеціалізованих виставках, на яких було реалізовано підприємством продукції в сумі 870 287,28 грн. у 2011 році та в сумі 625 786,75 грн. у 2012 році. Враховуючи, що чинне законодавством та Статут ДП «Бурштин України» не містить заборони перебування державному комерційному підприємству у асоціаціях з метою здійснення своєї господарської та комерційної діяльності, суд вважає пункт 2 вимог відповідача винесеним безпідставно та таким, що підлягає до скасування.

Щодо пункту 3 вимог про зайве нарахування та виплати заробітної плати за час відпусток працівникам ДП «Бурштин України» суд зазначає наступне.

Ревізією дотримання законодавства при нарахуванні та здійсненні виплат заробітної плати працівникам за час відпустки встановлено, що в порушення пп. б) п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 у 2011 та І півріччі 2012 року при нарахуванні заробітної плати працівникам Підприємства за час відпустки в розрахунок включались виплати одноразового характеру (премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об'єктів будівництва, тощо), що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати за час відпусток працівникам ДП «Бурштин України» у 2011 році 3775,51 грн. та проведення зайвих нарахувань на заробітну плату та перерахування до державних цільових фондів коштів в сумі 1322,64 гривень. Вищевикладене порушення призвело до матеріальної шкоди (збитку) Підприємству на 5098,15 гривень.

Суд не бере до уваги твердження позивач про те, що матеріальні заохочення працівників у період 2011 року та І півріччі 2012 року виплачувалися систематично та є преміями за виконання особливо важливих завдань виробничого характеру, що передбачено в додатку № 7 Колективного договору, а тому розрахунок середньої зарплати за час відпусток працівникам ДП «Бурштин України» за період 2011 року та І півріччі 2012 року проводився правомірно, з огляду на таке.

Як вбачається з додатку № 7 Колективного договору підприємства, то у ньому зазначено, що за виконання особливо важливих виробничих завдань виплачуються одноразові заохочення працівників.(а.с.- 31) А у відповідності до пп. б) п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, такі виплати відносяться до одноразових виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством.

За таких обставин суд погоджується з правомірністю пункту 3 вимог Державної фінансової інспекції про зайве нарахування та виплати заробітної плати за час відпусток працівникам ДП «Бурштин Україна».

Щодо пункту 4 вимог з приводу правомірності нарахування та проведення виплати за розширення зон обслуговування водіям, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, відповідно до наказу ДП «Бурштин Україна» від 25.02.2011 №56/1 водіям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено доплату за розширення зони обслуговування - 25% до посадового окладу.(а.с.13)

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР- форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

З додатку №8 Колективного договору вбачається, що доплати за розширення зони обслуговування визначаються наявністю одержаної економії за тарифними ставками і окладами, які могли б виплачуватися за умови нормальної чисельності працівників.(а.с.-32)

Суд погоджується з доводами відповідача про безпідставність нарахувань та виплати доплати за розширення зон обслуговування працівникам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без наявної в штатному розписі вакантної посади, тобто за відсутності одержаної економії за тарифними ставками і окладами суміщуваних працівників. Позивачем не доведено наявність в штатному розписі вакантної посади та наявність економії за тарифними ставками і окладами суміщуваних працівників. Також, відсутності визначення в наказі виконання яких саме додаткових службових обсягів та підтвердження виконання таких додаткових службових обов'язків. Як наслідок, таке порушення призвело до матеріальної шкоди (збитку) підприємству на 8194,45 гривень.

Доводи позивача про помилковість зазначення в наказі такого виду доплати як, розширення зони обслуговування, судом не беруться до уваги, оскільки позивачем не подано належних доказів фактичного виконання вказаними працівниками додаткових службових обов'язків.

Щодо пункту 5 вимог про порушення при нарахуванні та здійсненні виплат додаткової заробітної плати, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу підприємства від 07.03.2012 № 87/1 Про встановлення додаткової заробітної плати, на час перенесення магазинів з метою стимулюючої ролі матеріального забезпечення тимчасово було встановлено додаткову заробітну плату до посадового окладу працівникам, відповідно штатного розпису. (а.с. 135)

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР, додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми за трудові успіхи та винахідливість, за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань та функцій.

Згідно ст. 15 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм v гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

З матеріалів справи вбачається, що умови оплати додаткової заробітної плати визначені Колективним договором підприємства. Відповідно до п.5.11 Колективного договору Підприємства, передбачено встановлення доплат до тарифних ставок і посадових окладів: за суміщенням професій, розширення зони обслуговування, роботи у нічний час, роботи на самоконтролі, професійну майстерність, у відповідності з оцінкою до умов праці на робочих місцях і у відповідності з нормативами відповідно додатку до Колективного договору №8, №15.

Як вбачається з наказу підприємства про встановлення додаткової заробітної плати, у ньому не визначено, яку саме доплату встановлено працівникам, і за виконання яких саме функцій передбачених у Колективному договорі Підприємства.

За таких обставин суд погоджується з думкою відповідача про зайве нарахування та виплати за І півріччя 2012 року заробітної плати в сумі 10220,91 грн., та нарахування і сплати внесків до державних цільових фондів в сумі 3801,16 грн., що призвело до матеріальної шкоди Підприємству на 14022,07 гривень.

Щодо пункту 6 вимог про недотримання п. 15 постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» та Інструкції Держкомпраці і ВЦРПІС.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ДП«Бурштин України» Про зміни в штатному розписі від 31.01.2008 року №23, виконання обов'язків юрисконсульта покладено на начальника служби безпеки та цивільної оборони ОСОБА_9 з доплатою 50% посадового окладу відсутнього працівника. Виконання обов'язків юрисконсульта проводилось ОСОБА_9 як суміщення, одночасно з виконанням обов'язків за основною посадою, що підтверджується посадовою інструкцією юрисконсульта і табелями обліку робочого часу.

Суд відхиляє висновки відповідача про недотримання та порушення ДП «Бурштин України» вимог п.15 постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 року №1145 та п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 року №245 щодо заборони сумісництва керівникам структурних підрозділів з огляду на таке.

Відповідно до штатного розпису ДП «Бурштин України», затвердженого наказом від 31.12.2010 року № 279, та організаційної структури державного підприємства «Бурштин України», затвердженої Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, основна посада начальника служби безпеки та цивільної оборони становила одну штатну одиницю, знаходилась в складі структурного підрозділу «Управління адміністрації», керівником якого є директор Підприємства, а отже ніколи не мала статусу окремого структурного підрозділу, посада юрисконсульта також структурно входила до «Управління адміністрації». (а.с.25-26)

Відповідно до ч.2 ст. 21, ст.105 Кодексу законів про працю України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві (установі, організації) поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, обов'язки тимчасово відсутнього працівника, проводиться доплата. Конкретні розміри доплат встановлюються госпрозрахунковими підприємствами самостійно в Колективному Договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доплата в розмірі 50% посадового окладу тимчасово відсутнього працівника за весь період виконання ОСОБА_9 обов'язків юрисконсульта проводилась правомірно. А тому пункт 6 вимог є протиправним і підлягає до скасування.

Щодо пункту 7 вимог про безпідставне покриття за рахунок коштів підприємства витрат сторонніх осіб, слід зазначити таке.

Відповідно до договору найму (оренди) житлового приміщення від 10.02.2012 ДП «Бурштин України» укладено договір з фізичною особою ОСОБА_10 найму (оренди) житлового приміщення, яке розташоване за адресою; АДРЕСА_1 і являє собою однокімнатну квартиру та використовується для проживання сім'ї (родини) працівника Наймача. (а.с.-100). Умовами вказаного договору не конкретизовано особу працівника Підприємства (посада, прізвище), який буде використовувати найману однокімнатну квартиру для власного проживання та своєї сім'ї (родини). Пунктом 2.1 розділу 2 «Орендна плата та порядок розрахунків» визначено, що розмір орендної плати за користування об'єктом оренди включає орендну плату за приміщення та плату за комунальні послуги (опалення, газ, вода, електроенергія, стаціонарний телефон, кабельне телебачення при наявності) та складає 2760,0 грн. на місяць. Ревізією встановлено, що за даними бухгалтерського обліку ДП «Бурштин України» понесено витрати по найму житлового приміщення які віднесено на рахунок 92 «Адміністративні витрати».

Відповідно до умов Колективного договору між адміністрацією і радою трудового колективу ДП «Бурштин України» на 2011-2012 роки, схваленого на загальних зборах трудового колективу (протокол № 24 від 25.02.2011) не передбачено витрачання коштів на витрати пов'язані з наймом (орендою) житлового приміщення для проживання сім'ї (родини) працівників Підприємства.

Суд погоджується з висновками відповідача стосовно того, всупереч п. 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, із змінами, до складу адміністративних витрат по Підприємству віднесені витрати, які не відносяться загальногосподарських витрат Підприємства, а є фактичними витратами сторонньої фізичної особи, які не пов'язані з виробничо-господарською діяльністю Підприємства. Позивачем не доведено, та документально не підтверджено, який саме працівник Підприємства чи інша фізична особа проживала у найманій квартирі. Особу працівника, який проживав у найманому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 не визначено і умовами договору найму (оренди).

Таким чином, перерахування коштів за період з 01.01.2012 по 30.06.2012 в сумі 10183,45 грн. на користь фізичної особи (громадянина) ОСОБА_11 є безпідставним, а пункт 7 вимог Державної фінансової інспекції відповідає вимогам чинного законодавства.

Також, суд погоджується з пунктом 8 вимог про безпідставне покриття видатків ДП «Бурштин України» за рахунок власних коштів за спожиту електроенергію сторонньої юридичної особи.

Судом встановлено, що між ДП «Бурштин України» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір про реалізацію зарплатного проекту № Ю7486/ЗП від 25.11.2010.(а.с.123-124) Також, було укладено додаткову угоду № 1 від 31.01.2011 до договору на підставі якої на підприємстві було встановлено банкомат ПАТ «ВТБ Банк» .

Під час ревізії виявлено, що вартість спожитої електроенергії банкоматом ПАТ «ВТБ Банк» була врахована при проведенні розрахунків між ДП «Бурштин України» та ПАТ «ВТБ Банк» по договору про реалізацію зарплатного проекту № 107486/ЗП від 25.11.2010, що не передбачено умовами договору.

З аналізу умов договору про реалізацію зарплатного проекту № Ю7486/ЗП від 25.11.2010 р. та додаткової угоди № 1 від 31.01.2011 встановлено відсутність умов щодо покриття ДП «Бурштин України» витрат за спожиту електроенергію банкоматом ПАТ «ВТБ Банк», так як зазначеним Договором обумовлено розрахунок лише по заробітній платі.

Таким чином, висновки Державної фінансової інспекції про нанесення прямих збитки на суму 2245,76 грн. внаслідок покриття витрат сторонньої юридичної особи, а саме ПАТ «ВТБ Банк» є підставними та правомірними.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених частиною другої статті 162 КАС України, тому адміністративний позов слід задовольнити частково шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування пункту 2 та пункту 6 вимог Державної фінансової інспекції в Рівненській області «Про усунення виявлених ревізією порушень» №17-07-17/8930 від 07.12.2012 року.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункт 2 та пункт 6 вимог Державної фінансової інспекції в Рівненській області "Про усунення виявлених ревізією порушень"№17-07-17/8930 від 07.12.2012 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача Державного підприємства "Бурштин України" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 9,33 грн. (дев'ять гривень тридцять три копійки).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.