Справа № 750/5031/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Чернігів Справа № 750/5031/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Терехової Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1.

представників відповідача ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 Куієна до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.06.2015 до Чернігівського окружного адміністративного суду передана справа за адміністративним позовом ОСОБА_4 Куієн до начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення № 74.01/05-4759 від 19.03.2015 за підсудністю.

Усною ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2015 замінено неналежного відповідача - начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - ОСОБА_5 на належного Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі-відповідач).

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач остаточно просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 19.03.2015 № 74.01/05-4759.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 19.03.2015 року № 74.01/05-4759 на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в України, видане громадянину ОСОБА_6 ОСОБА_4 Куієну. Позивач вважає, що скасування вказаного дозволу створює перепони для реалізації його конституційних прав та свобод.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та додатково зазначив, що ті обставини, на які посилається відповідач у висновку від 20.11.2014 року, на його думку, не є підставою для скасування рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачу від 22.06.2012 року за № 6/3107.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що в ході перевірки матеріалів справ про продовження позивачу строку перебування на території України встановлено, що посадовими особами при підготовці матеріалів було допущено порушення пункту 1 статті 6 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150. У звязку з чим, відповідачем скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_6 ОСОБА_4 Куієн. Враховуючи викладене, стверджує про те, що Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 Куієн є громадянином ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_6, що підтверджується копією паспорту № N 1485439, виданого Посольством ОСОБА_6 в Україні 28.11.2011 року та перекладом паспорту, зробленого перекладачем центру іноземних мов, справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_8 Чернігівського міського нотаріального округу від 19.05.2015 року за р. № 1548 (а.с. 7-8).

Рішенням УГІРФО УМВС України в Чернігівській області від 22.06.2012 року № 6/3197 на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» позивачу був наданий дозвіл на імміграцію в Україну та оформлення посвідки на постійне проживання (а.с.89).

Працівниками Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області була проведена перевірка матеріалів справ про продовження строку перебування на території України громадян ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_4 Куієн та ОСОБА_9 ОСОБА_10, за результатами якої складено висновок від 20.11.2014, яким встановлено, що при підготовці вказаних матеріалів старшим інспектором Реберг Н.С. (з перевищенням повноважень) було допущено порушення вимог пункту 1 статті 6 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі-Порядок №150), а саме: не встановлена дата останнього в'їзду іноземця в Україну (в даному випадку відсутня віза, відсутній дата-штамп перетину державного кордону або довідка з Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо підтвердження фактів законного перетину кордону України іноземцем); відсутній оригінал перекладу українською мовою паспортного документа, засвідчений в установленому законодавством порядку; не надано підтверджуючого документу родинного звязку між батьком та дитиною (в даному випадку в свідоцтві про народження дитини ОСОБА_9 ОСОБА_11 батько зазначений як ОСОБА_9 Хуен, а в перекладі паспортного документа він зазначений як ОСОБА_4 Куієн).

19.03.2015 УДМС України в Чернігівській області на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» прийнято рішення № 74.01/05-4759, яким громадянину ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_4 Куієн скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Досліджуючи правомірність прийнятого рішення, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 1 якого імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію; довгострокова віза - наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі дозвіл, необхідний для в'їзду іноземця та особи без громадянства на постійне місце проживання в Україну; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов'язки опікунів і піклувальників

Відповідно до статті 3 Закону України «Про імміграцію» правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_4 Куієн є батьком дитини ОСОБА_4 ОСОБА_11, 17.11.2009, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 6 від 29.07.2015 (а.с. 124-125).

Суд звертає увагу на те, що підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», згідно якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до висновку від 20.11.2015, затвердженого начальником УДМС України в Чернігівській області, підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_4 Куієн, ІНФОРМАЦІЯ_1, слугував той факт, що при підготовці документів на продовження строку перебування позивача в Україні посадовими особами ГІРФО УМВС в Чернігівській області (з перевищенням повноважень) було допущено порушення процедури, а саме вимог пункту 1 статті 6 Порядку № 150. Між тим, доказів притягнення до відповідальності посадових осіб ГІРФО УМВС в Чернігівській області за даним фактом відповідачем суду не надано.

Посилання відповідача як на підставу скасування дозволу на імміграцію на пункт 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», суд до уваги не бере, оскільки такої підстави для скасування дозволу на імміграцію як порушення процедури посадовими особами (з перевищенням повноважень) при підготовці документів на продовження строку перебування позивача в Україні, ані Законом України «Про імміграцію», ані іншими законодавчими приписами, не передбачено.

Крім того, УДМС України в Чернігівській області не доведено та до матеріалів справи не надано жодних належних, та допустимих доказів на підтвердження того, що під час перебування ОСОБА_4 Куієн на території України з'явилися інші обставини, які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію, передбачені пунктом 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Водночас суд зазначає, що позивачу надано дозвіл на імміграцію від 22.06.2012 № 6/3197, що, відповідно, свідчить про те, що перевірка щодо наявності підстав залишення ОСОБА_4 Куієн на постійне проживання на території України, та законність перебування іноземця на території України, у законодавчо встановленому порядку в означений період часу була проведена, підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію були відсутні. Даний факт підтверджується висновком про надання дозволу на імміграцію в Україну та оформлення посвідки на постійне проживання провідного спеціаліста сектору імміграційної роботи управління ГІРФО УМВС України в Чернігівській області від 22.06.2012 № 6/3197 (а.с.88).

Процедуру провадження за заявами розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів № 1983 від 26.12.2002 року.

Пунктами 21-24 вказаного Порядку передбачено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію».

З аналізу вказаної норми вбачається, що функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

В порушення зазначених приписів відповідачем не надано будь-яких доказів надіслання (вручення) позивачу запрошення про надання пояснень та відповідних документів.

Водночас в ході розгляду справи позивачем надано суду копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 ОСОБА_11, серії І-ОК, № 210754(а.с.6) та Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 6 від 29.07.2015 (а.с. 124-125), переклад паспорту № N 1485439, в якому вказано, що останній виданий Посольством ОСОБА_6 в Україні 28.11.2011 року, зробленого перекладачем центру іноземних мов ОСОБА_12, справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_8 Чернігівського міського нотаріального округу від 19.05.2015 року за р. № 1548. Представлені позивачем документи не викликають сумнівів щодо їх достовірності, оскільки видані компетентними органами державної влади.

Крім того, суд відмічає, що висновок від 20.11.2014 року не містить обґрунтування, що вивчались обставини наявності у позивача, дітей, які народились в Україні, права набуття громадянства України, тривалість терміну перебування дітей в Україні, їх соціальні зв'язки, можливі негативні наслідки якщо діти мають розлучатись з батьком.

При цьому суд зазначає, що позивач має двох неповнолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні та потребують його допомоги, з урахуванням чого, прийняте відповідачем рішення, на переконання суду, порушує не лише права позивача, але й права та інтереси його неповнолітніх дітей.

Згідно приписів частини другої та третьої статті 13 Закону України «Про імміграцію» особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

Відтак, вимушений виїзд ОСОБА_4 Куієн з території України може позбавити дітей батька, що відповідно свідчить про те, що спірне рішення управління ДМС України в Чернігівській області тягне за собою порушення, у тому числі, інтересів неповнолітніх дітей.

Згідно частини першої статті 3 Конвенції про права дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Охорону дитинства в Україні як стратегічний, загальнонаціональний пріоритет, з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, визначено Законом України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» відповідно до ст.ст. 8, 11, 14 якого, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного із них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за випадком, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Кожна дитина має право на рівень життя, достойний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених судом фактів, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини першої статті 69 та частини першої статті 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем під час розгляду справи не було доведено правомірності прийнятого ним рішення.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що рішення Управління ДМС України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 19.03.2015 №74.01/05-4759, прийнято без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мала місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване спірне рішення, а також інтересами позивача, адже при видачі дозволу на постійне проживання в Україні орган, який на той час виконував функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, а обставини, на які посилається відповідач у висновку від 20.11.2014 року, не є підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію. Відтак позовні вимоги ОСОБА_4 Куієн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_4 Куієну в Україну від 19.03.2015 № 74.01/05-4759.

Стягнути з Державного бюджету України на користь громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_4 Куієну судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко