Справа № 2а-0870/313/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/9991/41140/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
при секретарі: Корецькому І.О.,

розглянувши у судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.02.2011

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012

у справі № 2а-0870/313/11 Запорізького окружного адміністративного суду

за позовом Відкритого акціонерного товариства (ВАТ) «Запорізький хлібокомбінат №1»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі (СДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.02.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення СДПІ у м. Запоріжжі від 10.06.2010 № /0 та від 25.10.2010 № /2.

У касаційній скарзі СДПІ просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошових зобов'язань із податку на прибуток, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 29.12.2010 № 29204/7/25-0115. Згідно з цими висновками підприємство порушило норми пункту 1.32 ст.1, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст.5, підпункту 8.2.2 пункту 8.2, підпункту 8.3.2 пункту 8.3, підпункту 8.7.1 пункту 8.7 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР): 1) завищено валові витрати на загальну суму 1938954,00 грн. у податковому обліку за 1-й квартал, півріччя, 3 квартали 2008 року, 2008 рік за операціями, які не пов'язані із його господарською діяльністю, а саме: з оренди приміщення для представництва та з придбання насіння соняшнику, реалізованого за ціною, яка нижче за ціну придбання; 2) завищено амортизаційні відрахування на загальну суму 39723,00 грн. у податковому обліку за 2008 рік, 1-й квартал, півріччя, 3 квартали 2009 року, 2009 рік у зв'язку з нарахуванням амортизації на балансову вартість міні-АТС за ставкою амортизації основних фондів 4 групи, замість 1 групи. Внаслідок цих порушень норм податкового законодавства підприємство занизило податкові зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 4949669,00 грн. у податковому обліку за 3 квартали 2007 року, 2007 рік; 1-й квартал, півріччя, 3 квартали 2008 року, 2008 рік; 1-й квартал, півріччя, 3 квартали 2009 року, 2009 рік. Крім того, за висновками акту перевірки, позивач порушив норми підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), завищивши податковий кредит на загальну суму 710066,00 грн. у податковому обліку за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2007 року, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2008 року, січень, квітень, травень, липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2009 року за операціями з поставки послуг із мерчандайзингу, послуг з оренди приміщення для розміщення представництва та поставки насіння соняшнику, які не пов'язані із його господарською діяльністю, у результаті чого занизив податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 710066,00 грн. за вказані податкові звітні періоди.

За наслідками перевірки та адміністративного оскарження СДПІ стосовно ВАТ «Запорізький хлібокомбінат №1» прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.06.2010 № /0 - про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 494669,00 грн. за основним платежем та у сумі 247334,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); від 25.10.2010 № /2 - про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 707911,00 грн. за основним платежем та 353955,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що 27.03.2007 позивач уклав з ТОВ «П.М.А.» (суборендар) договір суборенди № 2/20-350, за яким позивач отримав в суборенду приміщення площею 350 кв.м у торгово-офісному комплексі «Парус» в м. Києві, вул. Мечникова 2, для розміщення свого представництва. Умовами договору позивач, окрім оплати послуг з оренди, компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги, послуги із забезепечення електропостачання, експлуатаційні витрати. За наслідками операцій з поставки сторони договору суборенди підписали акти про надання послуг, ТОВ «П.М.А.» виписав на адресу позивача податкові накладні, на підставі яких позивач збільшив суми валових витрат за 3 квартали 2007 року, 2007 рік, 1-4-й квартали 2008 року та податкового кредиту на 954393,00 грн. та 190878,61 грн. відповідно, а також сплатив вартість отриманих послуг.

Позивач також збільшив валові витрати за 3-й квартал 2008 року на 1802666,67 грн. та податковий кредит за серпень, вересень 2008 року на 360533,33 грн. на підставі податкових накладних, виписаних СГ ТОВ «Дружба» на поставку насіння соняшника за договором від 15.08.2008. Отриманий товар позивач за договором від 28.11.2008 № 28-11-07 продав ТОВ «Агронова-Дніпро» за ціною 981760,00 грн. (в тому числі ПДВ). Різниця між ціною придбання і продажу насіння 984561,00 грн. виключена з валових витрат за результатами перевірки, так само як і ПДВ в сумі 196912,00 грн. з податкового кредиту з тих підстав, що витрати і нарахований податок в зазначених сумах не мають зв'язку із господарською діяльністю позивача.

Крім того, позивач включив до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 322273,09 грн. у ціні придбаних послуг із мерчандайзингу. Виключення цієї суми зі податкового кредиту у податковому обліку позивача з підстав відсутності їх зв'язку із господарською діяльністю позивача, СДПІ обґрунтовує тим, що за договорами постачання продукції, укладеними з суб'єктами господарської діяльності, які мали роздрібну мережу (ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна», ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор», ТОВ «АТБ-маркет»), право власності на продукцію переходило з моменту передачі товару - передачі товарно-транспортної накладної, а отже позивач не може бути споживачем мерчандайзингових послуг, які надавались щодо товару, право власності на який перейшло до покупця.

За визначенням пункту 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР (в окремих частинах втратив чинність з 1 квітня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 цього Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності

До складу валових витрат згідно з підпунктом 5.2.1 вказаної статті включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону № 334/94-ВР визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР та пункту 201.11 ст. 201 ПК) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

За змістом вищевказаних норм зв'язок витрат платника податків із цілями господарської діяльності, а отже і спрямованість витрат на отримання прибутку, покращення певних показників господарської діяльності є однією з основоположних ознак, які дозволяють віднести такі витрати, як і суми податку на додану вартість у ціні товару, до складу валових витрат та податкового кредиту. Однак, прибутковість кожної окремої господарської операції не може вважатись вихідним критерієм класифікації витрат платника податку на такі, що пов'язані із його господарською діяльністю, та не пов'язані з останньою. Отримання збитків від господарської операції або господарської діяльності в цілому може бути викликано об'єктивними обставинами, які не залежали від платника податку, та за їх наявності (об'єктивних обставин) не може бути підставою для зменшення валових витрат та податкового кредиту.

Суди попередніх інстанцій, встановивши на підставі приєднаних до матеріалів справи довідок Запорізької товарної біржі «Гілея» від 05.11.2008 № 311, від 05.12.2008 № 364/2 факт падіння ціни на насіння соняшника із серпня по листопад 2008 року, зробили обґрунтований висновок, що вказані обставини не залежали від волі позивача, а отже продаж у листопаді 2008 року придбаного у серпні, вересні цього ж року насіння за ціною, нижчою за ціну придбання, при тому, що як ціна придбання, так і ціна продажу були вищими за рівень середньозважених цін на насіння соняшника ГОСТ 22391-89, не є безумовним свідченням, що позивач придбавав соняшник, завідомо знаючи про збитковість цієї операції. СДПІ не надано доказів на спростування інформації щодо цін на насіння соняшника ГОСТ 22391-89 станом на 15 серпня, 28 листопада 2008 року, яка наведена у вище зазначених довідках. Згідно з цими довідками інформація щодо ціни складена на підставі даних про договірні ціни, ціни комерційних заявок, які надійшли на Запорізьку товарну біржу «Гілея», а також за матеріалами САБУ, Інформаційного агентства «ПроАгро» про результати біржових торгів і про стан позабіржового ринку (а.с. 248-249, т.2).

Відповідають обставинам у справі та нормам матеріального права також висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірного формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за операціями з поставки послуг суборенди приміщення. Згідно з протоколом № 21 засідання Спостережної ради ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1» від 01.03.2007 призначенням суборенди приміщення в будівлі, розташованій на вул. Мечнікова, 2 в м. Києві, є розміщення в ньому представництва підприємства для реалізації стратегічного плану підприємства щодо розвитку кондитерського виробництва та розширення ринку збуту продукції на території України (а.с.170, т.1). Відповідно до Положення про представництво Відкритого акціонерного товариства «Запорізький хлібокомбінат № 1», затвердженого загальними зборами акціонерів (протокол № 13/1 від 27.06.2007), довідки № 3199 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) місцезнаходженням представництва є м. Київ, вул. Мечнікова, будинок 2 (а.с. 163-169, т.1).

Згідно з частиною першою ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

У зв'язку з наведеним посилання СДПІ на інформацію ДПІ у Печерському районі м. Києва, на податковому обліку в якій з 07.08.2007 знаходилося представництво ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1», що фактично представництво знаходилося за адресою: м. Київ, вул. Іванова, 10, податкову звітність до ДПІ не подавало, обґрунтовано не взяті до уваги судом як доказ, який спростовує зв'язок витрат позивача на суборенду з його господарською діяльністю. Як визначено в пункті 2.2 Положення про представництво Відкритого акціонерного товариства «Запорізький хлібокомбінат №1», предметом його діяльності є представництво підприємства, організація роботи з укладення угод від імені підприємства; формування посередницької мережі агентів, що вирішують питання про просування продукції підприємства; дослідження кон'юнктури ринку і виявлення суспільної думки;визначення раціональних каналів просування товарів; здійснення реклами від імені підприємства; налагодження та розвиток форм співробітництва, встановлення контактів, проведення переговорів. Це підтверджує доводи позивача, що представництво не здійснювало окремої господарської діяльності.

Суди попередніх інстанцій дали правильну оцінку природі придбаних позивачем мерчандайзингових послуг та їх зв'язку із господарською діяльністю позивача з огляду їх спрямованість на збільшення обсягів реалізації продукції, враховуючи непереривний процес виробництва та реалізації позивачем одних і тих же видів продукції (хлібобулочні вироби), не зважаючи на те, що позивач вже не був власником товарів щодо яких були замовлені мерчандайзингові послуги.

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 ст.8 Закону № 334/94-ВР під терміном "амортизація" основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 цієї статті встановлено, що основні фонди розподіляються за такими групами: група 1 - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі; група 2 - автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них; група 3 - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1, 2 і 4; група 4 - електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, пов'язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, комп'ютерні програми, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

Норми амортизації встановлюються у відсотках до балансової вартості кожної із груп основних фондів на початок звітного (податкового) періоду в такому розмірі (в розрахунку на податковий квартал): група 1 - 2 відсотки; група 2 - 10 відсотків; група 3 - 6 відсотків; група 4 - 15 відсотків (підпункт 8.6.1 пункту 8.6 цієї статті).

У судовому процесі встановлено, що позивач для забезпечення внутрішнього зв'язку придбав міні-АТС (засіб комунікації Panasonic KX-TA 616), який для визначення норм амортизації відніс до складу 4-ї групи основних фондів. Податковий орган, зменшуючи у податковому обліку позивача амортизаційні відрахування на загальну суму 39723,00 грн., виходив з того, що міні-АТС відносяться до 1-ї групи основних фондів.

Суди попередніх інстанцій з огляду на технічні характеристики та цільове призначення цього обладнання дійшли правильного висновку, що це обладнання не відносяться до першої групи основних фондів.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.02.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев