Справа № 826/11784/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді: Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна»

до

Міжрегіонального головного управління ДФС – Центрального офісу з обслуговування великих платників

про

визнання нечинними та скасування рішень, зобов’язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міжрегіонального головного управління ДФС – Центрального офісу з обслуговування великих платників, у якій, з урахуванням зменшених позовних вимог (а.с. 74-75 Т.І) просить суд:

В судовому засіданні 27.07.2015 представники сторін заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, на підставі чого суд, керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами Міжрегіонального головного управління ДФС – Центрального офісу з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПІІ «Лукойл-Україна» (попередня назва позивача) від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту та сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов’язань наступних звітних періодів за січень 2014 року, за результатами якої складено акт від 18.04.2014 №415/28-10-31-20/30603572 (далі – акт №415/28-10-31-20/30603572).

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням ПІІ «Лукойл-Україна» оскаржило їх до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2014 у справі №826/9167/14 у задоволенні позову підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014 по справі №826/9167/14 апеляційну скаргу підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2015 №К/800/987/15 ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014 по справі №826/9167/14 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2014 у справі №826/9167/14 скасовано, а справу №826/9167/14 направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Вказана заява була отримана відповідачем 25.03.2015, що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції.

Вказані рішення відповідача мотивовані тим, що у відповідності до положень пункту 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ Податкового кодексу України предметом податкового компромісу не можуть бути визначенні в податковому повідомленні-рішенні суми від’ємного значення з ПДВ чи податку на прибуток, або суми бюджетного відшкодування ПДВ.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» розділ ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено підрозділом 9-2 «Підрозділ 9-2. Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу».

Відповідно до пункту 1 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно із пунктом 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Відповідно до пункту 11 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 01.04.2014, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Суд відхиляє наведені доводи відповідача, з огляду на наступне.

Зазначене грошове зобов’язання та штрафна санкція визначені у зв’язку із тим, що сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 13 538 064,00 грн. вже була виплачена позивачу та на підставі даного податкового повідомлення-рішення підлягає поверненню позивачем.

Отже, на підставі даного податкового повідомлення-рішення у ПІІ «Амік Україна» виникло грошове зобов’язання зі сплати податку на додану вартість, до якого, відповідно до положень пункту 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України може бути застосований податковий компроміс.

Вказана сума не є від’ємним значенням з податку на додану вартість, як зазначає відповідач, а є саме грошовим зобов’язанням ПІІ «АМІК Україна», оскільки воно має сплатити дану суму та нараховані на неї штрафні санкції до бюджету.

У відповідності до частини 2 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Отже, сума штрафної санкції на грошове зобов’язання згідно податкового повідомлення-рішення, до якого застосовано податковий компроміс, не застосовується згідно положень законодавства.

Відповідно до приписів пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Комітет Верховної Ради України з питань податкової та митної політики у пункті 4 листа від 10.03.2015 №04-27/10-598 «Щодо деяких питань застосування податкового компромісу» зазначає, що Законом встановлено заявницький (інформаційний) характер процедури податкового компромісу щодо розміру сплати, видів податків та термінів застосування податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань, по яких не завершена процедура судового та/або адміністративного оскарження, та іншими неузгодженими податковими зобов'язаннями.

Нормами абзацу 1 пункту 7 підрозділу 9-2 Податкового кодексу України чітко встановлено, що для податкових зобов’язань, які є неузгодженими внаслідок незакінчення процедури судового та/або адміністративного оскарження, та для інших неузгоджених податкових зобов'язань, до яких закон встановлює можливість застосування податкового компромісу, достатнім для застосування податкового компромісу є подання заяви про намір досягнення податкового компромісу та сплата 5% від визначеної в ній суми без будь-яких перевірок з боку контролюючого органу.

Будь-яких повноважень контролюючого органу щодо відмови в застосуванні податкового компромісу у таких випадках Законом не передбачено.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 4 Закону України «Про судовий збір», Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» задовольнити повністю.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» (код ЄДРПОУ 30603572) судові витрати в сумі 219,24 грн. (двісті дев’ятнадцять гривень 24 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський