Справа № 2а-1670/5471/11
Суддя: Ф.Ф. Соколенко
Дата ухвалення: 2011-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/5471/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соколенка Ф.Ф.,

при секретарі Яремин Н.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Київському районі про визнання вимоги незаконною, -

В С Т А Н О В И В:

29 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Київському районі про скасування вимоги про сплату богу №Ф-1897 від 05.11.2010 року, рішення №2928/03-13 від 22.03.2011 року та визнання заяви про узгодження боргу від 10.03.2011 року задоволеною.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вимога про сплату боргу не відповідає діючому законодавству у сфері підприємницької діяльності до СПД, які застосовують спрощену систему оподаткування згідно діючого ОСОБА_3 Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва№727/98 від 03.07.1998 року. Крім того, позивачка зазначає, що нею з метою узгодження спірної вимоги 10.03.2011 року до УПФУ в Київському районі направлена заява, яка отримана відповідачем 16.03.2011 року. Але в порушення пп.2.3 п.2 порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 р. N 21-2 (далі - порядок №21-2) контролюючий орган розглянув заяву з порушенням трьох денного строку її розгляду. Разом з тим, позивачка керуючись п.п.6.8 п.6 порядку №21-2 просить суд визнати її заяву від 10.03.2011 року про узгодження вимоги задоволеною, оскільки рішення за результатами її розгляду не отримувала.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просили суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та у письмових запереченнях проти позову заперечує. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що позивач відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є страхувальником в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування і зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Відповідно до Закону України Про внесення змін до законів України Про Державний бюджет України на 2010 рік та Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування№2461-VI від 08.07.2010 року внесено зміни до п.п.4 п.8 р. XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, яким визначено, що фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

ОСОБА_3 Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва поширюють свою дію на податкові відносини. Дії щодо формування спірної вимоги та надіслання її позивачеві вчинені відповідачем з дотриманням вимог Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із змінами внесеними Законом №2461 від 08.07.2010 року. Посилаючись на викладене просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Крім того, відповідач зазначає, що рішення за результатами розгляду заяви від 10.03.2011 року прийнято УПФУ в Київському районі м.Полтави своєчасно, без порушення вимог порядку №21-2 та у встановлені строки направлено ОСОБА_1

Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності - фізична особа 21.10.2002 року виконавчим комітетом Полтавської міської ради (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України київського району в м.Полтаві як особа, що обрала особливий спосіб оподаткування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.11 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV (даліЗакон) загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно п.1 ст.14 Закону страхувальниками визначено: роботодавців: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону. На виконання зазначеного Закону в п.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України № 21-1 від 19.12.2003 року наведено такий же перелік платників страхових внесків.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що позивач як суб'єкт підприємницької діяльності, який обрав особливий спосіб оподаткування підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і є платником страхових внесків до Пенсійного фонду.

Відповідно до пп. 4 п. 8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України № 1058-IV в редакції Закону України Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 8 липня 2010 року N 2461-VI фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу) (ст.1 Закону).

Частиною 3 ст.18 Закону визначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.17 Закону платник страхових внесків зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Відповідно до п.6 ст.20 даного Закону страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для даної категорії страхувальників є квартал.

З урахуванням зазначених вище положень Закону позивач зобов'язаний сплатити нараховані у порядку, визначеному пп. 4 п. 8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону, страхові внески за липень - вересень 2010 року - до 20 жовтня 2010 року. Розрахунок суми страхових внесків свідчить, що страхові внески за липень-вересень 2010 року сплачені позивачем не в повному обсязі.

За змістом ч.2. ст.106 Закону суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного відповідач правомірно прийняв рішення №2928/03-13 від 22.03.2011 року, яким відмовив у скасуванні вимоги №Ф-1897 від 05.11.2010 року та визначив наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесків в сумі 632,46 грн.

Частиною 3 ст. 106 Закону визначено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до 8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1 (б) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду недоїмку зі сплати страхових внесків, то вимога формується на підставі даних особових рахунків платника на всю суму боргу. Факт наявності заборгованості по сплаті страхових внесків в сумі 632,46 грн. станом на 09.08.2011 року позивачем не спростований.

Таким чином, вимога про сплату боргу від 05.11.2010 року №Ф-1897, сформована відповідачем правомірно, в межах повноважень, наданих йому Законом.

Посилання позивача про порушення відповідачем пп.2.3 п.2 порядку №21-2, оскільки рішення №2928/03-13 прийнято з недотриманням трьохденного строку для його прийняття, відхиляються судом виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.1 порядку №21-2 у разі коли страхувальник вважає, що орган Пенсійного фонду в районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган Пенсійного фонду) невірно визначив суму недоїмки, такий страхувальник має право звернутися до територіального органу Пенсійного фонду, вимога про сплату недоїмки якого оскаржується, з заявою про узгодження вимоги, яка подається у письмовій формі та супроводжується документами (розрахунками, копіями платіжних доручень тощо), що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначених у вимозі.

ОСОБА_1 реалізовуючи своє право на узгодження вимоги №Ф - 1897 від 05.11.2010 року направила УПФУ в Київському районі м.Полтави заяву від 10.03.2011 року (а.с. 4, 5, 6).

Згідно із пп. 2.3. п.2 порядку №21-2 заява про узгодження вимоги про сплату недоїмки розглядається територіальним органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів від дня її отримання.

Заява ОСОБА_1 від 10.03.2010 року отримана УПФУ в Київському районі м.Полтави 16.03.2011 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.7).

Судом витребувано у відповідача заяву ОСОБА_4 від 10.03.2011 року. Як свідчить вхідний штамп поштової кореспонденції, зазначена заява отримана управлінням 18.03.2011 року та завізована уповноваженою особою також 18.03.2011 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 поступила на опрацювання 18.03.2011 року, а тому три робочі для її розгляду необхідно відраховувати починаючи з 18.03.2011 року.

Аналізуючи вищевикладене відповідач правомірно без порушення пп. 2.3. п.2 порядку №21-2 прийняв рішення №2928/03-13 від 22.03.2011 року.

Разом з тим, судом витребувано, досліджено та залучено до матеріалів справи фіскальний чек та конверт, які підтверджують направлення позивачу рішення №2928/03-13 від 22.03.2011 року, а відповідно контролюючий орган виконав свій обов'язок по його направленню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням наведеного, Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві при прийнятті рішення №2928/03-13 від 22.03.2011 року та вимоги про сплату боргу від 05.11.2010 року №Ф-1897, діяло на підставі та у спосіб, що передбачений законами України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 12 серпня 2011 року.

Суддя Ф.Ф. Соколенко