Справа № 2а-13266/11/1370
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2015р. Справа № 876/2389/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Іщук Л.П.,

судді Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): ОСОБА_1,

позивача у справі: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова, м.Львів

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2012р. у справі №2а-13266/11/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДП Новокаса, м.Львів

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова, м.Львів

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2011р. позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДП "Новокаса" звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача: Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.11.2011р., прийняте за наслідками позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2008р. по 30.06.2011р., оформленої актом №3907/23-209/31527168 від 17.10.2011р.

Позовні вимоги обґрунтовано доводами, викладеними у позовній заяві, зокрема, позивач зазначає, що відповідач безпідставно видав оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки у нього не було жодних підстав визначити базу оподаткування по операції з купівлі-продажу об'єкта нерухомості виходячи із звичайних цін. Також позивач зазначив, що відповідачем було невірно застосовано положення податкового законодавства щодо визначення рівня звичайних цін та невірно визначено ціну, яка б відповідала рівню справедливих ринкових цін.

За наслідками розгляду справи Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задоволив. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що при визначенні вартості майна, на яку посилається відповідач, не було враховано технічного стану, зносу та інших ознак, що могли вплинути на визначення звичайної ціни та відповідачем не було враховано той факт, що разом із об'єктами нерухомості продавалась земельна ділянка, на якій розташована нерухомість, та покупцем було прийнято рішення про знесення придбаної нерухомості та зведення нового об'єкту. Обгрунтовуючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції зазначив, що виходячи з приписів наведеної норми законодавства звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях мають бути установлені на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, проведеної уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку, чого відповідачем зроблено не було.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, апелянт (сторона відповідача у справі): Державна податкова інспекція у Галицькому районі м.Львова оскаржив його в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі ДПІ зазначає, що постанова суду першої інстанції винесена з невірним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт вказує на те, що під час перевірки було встановлено, що позивач придбав майно за цінами, які не відповідають рівню справедливих ринкових цін, вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів порушення позивачем податкового законодавства, однак суд першої інстанції дав їм невірну оцінку. Апелянт просить суд апеляційної інстанції постанову суд першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

26.04.2013р. до апеляційного суду надійшли письмові заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Новокаса" на апеляційну скаргу ДПІ. В своїх письмових запереченнях позивач, зокрема зазначає, що ним не було порушено вимог податкового законодавства та правил бухгалтерського обліку, адже виходячи із чинного на той момент законодавства до валового доходу позивач мав включити лише суму перевищення виручки від продажу над балансовою вартістю нерухомості, а оскільки продаж здійснено за ціною тотожною балансовій вартості таких підстав у позивача не було. Також позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до вимог податкового законодавства для визначення рівня звичайної ціни товару використовуються інформація про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами у співставних умовах. Зважаючи на викладене, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

У судове засідання апеляційного суду 03.08.2015р. з'явився представник апелянта: ОСОБА_1, та висловив свою правову позицію на підтримку апеляційної скарги.

03.08.2015р. у судове засідання апеляційного суду з'явився представник позивача у справі: ОСОБА_2, надав суду доводи аналогічні доводам, наведеним в письмових запереченнях на апеляційну скаргу, і наводив аргументи, якими повністю заперечив вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини колегією суддів встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2011р. ДПІ у Галицькому районі м.Львова проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ "ДП "Новокаса" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008р. по 30.06.2011р.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт від 17.10.2011р. №3907/23-209/31527168, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення № від 09.11.2011р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 210771,35грн., з яких 168617,08грн. основний платіж та 42154,27грн. штрафна санкція.

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем встановлено, що ТзОВ "ДП "Новокаса" порушило, зокрема, п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого занижено податок на прибуток суму 168617,08грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем встановлено, що вартість нерухомого майна, реалізованого позивачем згідно Договору купівлі-продажу від 01.08.2008р. не відповідає рівню справедливих ринкових цін та є нижчою від ціни, визначеною ОКП ЛОР "БТІ та ЕО". Відтак, на думку податкового органу, позивачем занижено валовий дохід від продажу об'єкту нерухомості згідно Договору купівлі-продажу від 01.08.2008р. на суму 674468,33грн.

Згідно із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ТзОВ "ДП "Новокаса" зареєстровано 16.07.2007р. Виконавчим комітетом Львівської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем укладено Договір купівлі-продажу №917 від 10.07.2001р., відповідно до якого ЗАТ "Львівська кондитерська фірма "Світоч" (продавець) продає, а ТзОВ "ДП "Новокаса" (покупець) купує складські та виробничі приміщення, інші споруди та обладнання, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 226. Сума Договору складала 2000000,00грн. Згідно із наявного в матеріалах справи Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі Договору купівлі-продажу від 10.07.2001р. №917 за ТзОВ "ДП "Новокаса" зареєстровано право власності на складські та виробничі приміщення за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 226.

Крім того, 01.08.2008р. ТзОВ "ДП "Новокаса" (продавець) укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна із ЗАТ "ОСОБА_3Ес.Ем" (покупець), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти у власність та оплатити вартість нерухомого майна, що знаходить у м. Львові, вул.. Городоцька, 226. Вартість майна за Договором складає 537165грн., ПДВ 107433грн. разом 644598грн.

Відповідно до вимог п.4.1 ст.4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валовий доход загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Відповідно до норм п.1.20.1 п.1.20 ст.1 цього ж Закону, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг).

Пункт 1.20.8 ст.1 вказаного Закону визначає, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладає на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Порядок визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) регламентований п.1.20.2 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в межах якого податковий орган зобов'язаний діяти при визначенні рівня звичайних цін. Цією нормою Закону передбачено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому, умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому, враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низько ліквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Відповідно до вимог п.1.20.10 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", податковий орган має право застосувати звичайні ціни для визначення бази оподаткування у випадках, передбачених законом, незалежно від виду господарської операції, що здійснюється платником цього податку, або податкового статусу іншої сторони такої операції.

Відповідно до приписів п.8.2.1 згаданого вище Закону під терміном "основні фонди" слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Як вбачається з матеріалів справи, об'єкти нерухомості, що були предметом Договору купівлі-продажу від 01.08.2008р. відносять до групи 1 основних фондів.

Порядок оподаткування операцій продажу основних фондів групи 1 на момент виникнення спірних правовідносин був визначений п.8.4.3 п.8.3 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", відповідно до якого у разі виведення з експлуатації окремих об'єктів основних фондів групи 1 у зв'язку з їх продажем балансова вартість групи 1 зменшується на суму балансової вартості такого об'єкта. Сума перевищення виручки від продажу над балансовою вартістю окремих об'єктів основних фондів групи 1 та нематеріальних активів включається до валових доходів платника податку, а сума перевищення балансової вартості над виручкою від такого продажу включається до валових витрат платника податку.

За даними ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" вартість майна, що відчужувалось згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та ЗАТ "ОСОБА_3Ес.Ем" станом на 01.08.2008р. становила 1211633,33грн. (без ПДВ), однак, вартість нерухомого майна згідно цього ж Договору склала 537165грн.(без ПДВ). Відтак, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, що при визначенні вартості нерухомого майна, ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" не було враховано технічного стану, зносу та ін. ознак, що могли вплинути на визначення звичайної ціни. Крім того, апелянтом не враховано той факт, що разом із об'єктами нерухомості продавалась земельна ділянка, на якій розташована нерухомість, та покупцем було прийнято рішення про знесення купленої нерухомості та зведення нового об'єкту.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що положеннями ст.13 Указу Президента України від 23.07.1998р. №817/98 "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поняття звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Відтак, виходячи з приписів наведеної норми законодавства звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях мають бути установлені на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, проведеної уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Апелянт не надав доказів, щодо здійснення дій, направлених на встановлення статистичної оцінки рівня цін реалізації товарів.

Таким чином, враховуючи норму п.1.20.8 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", якою встановлено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом, оскільки відповідач не здійснював дії по доведенню неправомірного використання позивачем договірної ціни, апелянт не довів даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивач правильно визначив базу оподаткування податком на додану вартість, відповідно до вимог норми п.4.1 Закону України "Про податок на додану вартість".

Вимогами ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2012р. у справі №2а-13266/11/1370 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДП Новокаса до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова про скасування податкового повідомлення-рішення, - залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2012р. у справі №2а-13266/11/1370, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя Л.П. Іщук

Суддя Т.В. Онишкевич

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 06.08.2015р.