Справа № 802/1367/14-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2015 р. м. Київ К/800/38655/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

при секретарі: Корецькому І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.07.2014

у справі № 802/1367/14-а Вінницького окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця (СПД) ОСОБА_2

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (ОДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.05.2014 позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ від 22.04.2014 № та № .

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.07.2014 постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі СПД ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального права, та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Відповідач, заперечуючи проти касаційної скарги, просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку СПД ОСОБА_2 податкових зобов'язань з податку на додану вартість, з податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 10.04.2014 № 922/1721. Згідно з цими висновками позивач порушив норми ст.ст. 1 та 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (Указ № 727/98), пункту 177.2 ст. 177, пункту 183.10 ст. 183, пункту 187.1 ст. 187, пункту 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (ПК): занизив чистий оподатковуваний доход за ІІ квартал 2011 року на 149087,35 грн. та податкові зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб з цього доходу на 24780,25 грн.; незважаючи на перевищення 31.03.2011 обсягу постачання в 300000,00 грн., не зареєструвався платником податку на додану вартість, не оподаткував операції з постачання товарів/послуг, здійснені з 01.04.2011 по 30.06.2011, та не сплатив податок на додану вартість у загальній сумі 76957,00 грн. за квітень, травень, червень 2011 року.

На підставі акта перевірки ОДПІ стосовно СПД ОСОБА_2 прийняті податкові повідомлення-рішення від 22.04.2014: № - про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 24780,25 грн. за основним платежем та 6195,06 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); та № - про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 76957,00 грн. за основним платежем та 19239,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що у І кварталі 2011 року, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, позивач (повірений) на виконання договорів доручення від 01.10.2010 № 10/10 та від 04.01.2011 № 03/11, укладених з ТОВ «Алмаз-Б» (довіритель), реалізував ювелірні вироби та упаковку до них на загальну суму 1011988,41 грн., які були передані йому довірителем. Умовами договорів передбачалось, що винагородою повіреного є вигода, отримана від реалізації товару споживачу, за вирахуванням сум, витрачених ним для виконання доручення довірителя.

Статтею 1 Указу № 727/98 визначено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Пунктом 3 частини 1 ст. 1006 цього Кодексу визначено, що повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

На підставі приєднаних до матеріалів справи звітів, підписаних СПД ОСОБА_2 та ТОВ «Алмаз-Б», суд першої інстанції встановив, що у січні 2011 року позивач реалізував товар, який належить довірителю, на суму 444152,36 грн., з яких 156530,31 грн. складає винагорода позивача; у лютому 2011 року - на суму 211523,09 грн., з яких 76095,39 грн. - винагорода позивача; у березні 2011 року - на суму 289923,96 грн., з яких 108467,71 грн. - винагорода позивача. Отже, загальна сума винагороди позивача як повіреного за вищевказаними договорами доручення у І кварталі 2011 року становить 341093,41 грн.

Застосовуючи вищенаведені правові норми, суд першої інстанції, на відміну від апеляційного суду, зробив юридично правильний висновок, що отримані позивачем за наслідками реалізації ювелірних виробів та упаковок до них у зв'язку з виконанням договорів доручення грошові кошти не є його виручкою, а передавались йому покупцями як представнику продавця - ТОВ «Алмаз-Б» у зв'язку з виконанням доручення останнього.

Таке правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 17.10.2011 у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до частини 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Послідовно вдосконалюючи правове регулювання спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, законодавець у пункті 292.4 ст. 292 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України (ця глава набрала чинності з 1 січня 2012 року, за винятком статей, визначених в пункті 1 розділу ІІ Закону від 04.11.2011 № 4014- VІ) встановив, що у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом платника єдиного податку (обсяг якого є критерієм поділу платників єдиного податку на групи і умовою застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності згідно з пунктом 291.4 ст. 291 цього Кодексу) є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Таким чином, у позивача не виникло обов'язку з ІІ кварталу 2011 року перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, а отже збільшення йому грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням від 22.04.2014 № є неправомірним.

Оскільки підставою для визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій податковий орган визнав перевищення позивачем обсягу продаж у 300 тис. грн., врахувавши при цьому в обсяг продаж грошові кошти, отримані позивачем у зв'язку з виконанням договорів доручення, збільшення позивачу грошового зобов'язання із податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням від 22.04.2014 № також неправомірно.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити, скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.07.2014, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29.05.2014 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: ПідписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев