Справа № 263/1553/15а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Папаценко П.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року справа №263/1553/15а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2015 року у справі № 263/1553/15-а за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 05.02.2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.12.2014 року позивач звернулась до Маріупольської міської ради з заявою про скасування рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15.08.2012 року № 242/7. Позивач 25.12.2014 року отримала відповідь за підписом заступника міського голови ОСОБА_3, який розглянув вказану заяву. Просила суд визнати дії ОСОБА_3 з розгляду її заяви неправомірними; зобовязати Маріупольську міську раду розглянути її заяву та прийняти відповідне рішення.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та зазначає, що ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ОСОБА_3 не надано права щодо розгляду питань, вирішення яких відноситься до компетенції міської ради.

Сторони у судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, а постанову суду - скасувати з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено.

18.06.2012 року спеціалістами інспекції з благоустрою м. Маріуполя відносно ОСОБА_2 було складено протокол № 001289 за порушення п. 14-1.20 Розділу 14-1 Правил благоустрою території м. Маріуполя, затверджених рішенням Маріупольської міської ради від 21.02.2011 року № 6/8-616 зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням міської ради від 20.09.2011 року № 6/11-962, а саме: встановлення елементів зовнішнього художнього оформлення вивіски «Аптека», «Детский мир, трикотаж» (3,0*0,6 м, 3,0*0,6 м) на фасаді споруди по пр. Леніна, 75б, за що передбачена відповідальність за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

27.06.2012 року адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради прийнято постанову № 1194, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Вказану постанову позивачем було оскаржено до виконавчого комітету Маріупольської міської ради.

За результатами розгляду вказаної скарги виконавчим комітетом Маріупольської міської ради прийнято рішення № 242/7 від 15.08.2012 року, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні скарги на постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 27.06.2012 року № 1194 та залишено постанову адміністративної комісії виконавчого комітету міської ради від 27.06.2012 року без змін (а.с. 30-31).

Вказане рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради було оскаржено позивачем в судовому порядку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.12.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування рішення від 15.08.2012 року залишено без розгляду у звязку з пропущенням строку звернення до суду (а.с. 26-27, 28-29).

15.12.2014 року ОСОБА_2 звернулась до Маріупольської міської ради з заявою, в якій просила скасувати рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 242/7 від 15.08.2012 року (а.с. 4).

25.12.2014 року заступником міського голови була надана письмова відповідь на вказану заяву ОСОБА_2 (а.с. 5).

Колегія не погоджується с висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Спірним питанням у справі є наявність у заступника міського голови ОСОБА_3 повноважень відносно розгляду заяви про скасування рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради.

Статтею 144 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року, на момент виникнення спірних відносин) виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч. 1).

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (ч. 2).

Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року, на момент виникнення спірних відносин) визначено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року, на момент виникнення спірних відносин) визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частина 9 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року, на момент виникнення спірних відносин) рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року, на момент виникнення спірних відносин) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання: зокрема, скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Системний аналіз нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, дає колегії суддів підстави вважати, що законодавець закріпив за міськими радами право на зміну та скасування рішень відповідного виконавчого комітету. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Статтею 40 Конституції України передбачено право направляти письмові звернення або особисто звертатися до органів місцевого самоврядування, які зобов'язані розглянути звернення.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: зокрема, скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням.

Як вже зазначалося, 15.12.2014 року ОСОБА_2 звернулась до Маріупольської міської ради з заявою, в якій просила скасувати рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 242/7 від 15.08.2012 року (а.с. 4).

25.12.2014 року заступником міського голови було надано письмове розяснення на вказану заяву ОСОБА_2 (а.с. 5).

Колегія суддів відзначає, що заступник міського голови не мав повноважень щодо розгляду заяви ОСОБА_2 з порушеного нею питання.

Відповідно до наведених вище норм, розгляд заяв з приводу скасування рішення виконавчого комітету є виключним правом відповідної сільської, селищної, міської ради. Результатом такого розгляду має бути рішення міської ради.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до розпорядження міського голови від 30.01.2014 року № 46р «Про розподіл обовязків міського голови, секретаря міської ради, першого заступника міського голови, заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами виконкому та схему їх взаємозаміщення» заступником міського голови ОСОБА_3 в межах своїх повноважень та компетенції було надано письмове розяснення ОСОБА_2

Колегія суддів зазначає, що зі змісту вказаного розпорядження вбачається, що ОСОБА_3 розглядає звернення, які надходять до міської ради в межах своєї компетенції (а.с. 40-44).

Отже, враховуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що діюче законодавство не передбачає розгляд заступником міського голови заяви стосовно скасування рішення виконавчого комітету.

Приписи ст. 288 КУпАП в даному випадку передбачають оскарження рішення виконавчого комітету у відповідну раду або суд.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлене судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. ч. 2 ст. 11, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2015 року у справі № 263/1553/15-а - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії заступника міського голови ОСОБА_3 щодо розгляду заяви ОСОБА_2 від 15 грудня 2014 року про скасування рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради.

Зобовязати Маріупольську міську раду розглянути у встановлений законом спосіб заяву ОСОБА_2 від 15 грудня 2014 року про скасування рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради та прийняти відповідне рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_5