Справа № 826/16735/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2015 р. м. Київ К/800/41424/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Маринчак Н.Є., Сірош М.В.,

при секретарі Ігнатенко О.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - Інспекція)

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014

у справі № 826/16735/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросервіс-2000" (далі - Товариство)

до Інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - не з'явились,

відповідача - Сперкача С.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.12.2012 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2014 у позові відмовлено з посиланням на те, що реальність виконання операцій з поставки позивачеві підрядних робіт у рамках правовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «РІП» (далі - ТОВ «РІП») документально не підтверджується.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з дотримання Товариством законодавчо встановлених умов формування податкового кредиту та витрат за операціями з придбання підрядних робіт у названого контрагента, тоді як допущені останнім правопорушення не можуть слугувати підставою для відповідальності позивача.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійснення фінансово-господарських відносин з ТОВ «РІП» за період з 01.01.2010 по 31.12.2011.

Результати цієї перевірки висвітлені в акті від 15.11.2012 № 1013/22-8/33744854, в якому відображено висновок Інспекції про неправомірне формування платником у податковому обліку витрат та податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання у названого постачальника підрядних робіт на підставі договору від 21.02.2011 № 26.

На обґрунтування цього висновку Інспекція послалася на:

неперебування ТОВ «РІП» за місцезнаходженням;

відсутність у названого контрагента майна, основних засобів, необоротних активів та трудового персоналу, об'єктивно необхідних для провадження господарської діяльності та виконання розглядуваних підрядних робіт;

пояснення керівника ТОВ «РІП» ОСОБА_2, який визнав, що вказане товариство він зареєстрував за грошову винагороду, до фінансово-господарської діяльності цього товариства не мав будь-якого відношення, первинні документи не підписував, довіреностей на ведення справ від імені ТОВ «РІП» не видавав.

Розцінивши наведені обставини як доказ безтоварності господарських операцій між позивачем і заявленим контрагентом та створення формальної видимості виконання взаємних зобов'язань з метою необґрунтованого одержання податкової вигоди, відповідачем було прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 04.12.2012 № 001352208, згідно з яким Товариству визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 398 340 грн. (у тому числі 365 151 грн. за основним платежем та 33 189 грн. за штрафними санкціями);

податкове повідомлення-рішення від 04.12.2012 № 001342208 про збільшення платникові грошового зобов'язання з податку на прибуток на 421 055 грн. із застосуванням 1 грн. штрафних санкцій.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з класифікацією витрат, наведеною у статті 138 ПК, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг належить до витрат операційної діяльності, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2).

Аналізовані законодавчі положення (які відповідають положенням підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств») пов'язують податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування ПДВ та податку на прибуток на суму понесених витрат ( у тому числі по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)) з реальним виконанням господарської операції та з наявністю первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі її виконання.

При цьому для аналізу сформованих платником даних податкового обліку реальність операції визначається не лише фактичною наявністю та рухом товарів (робіт, послуг), але й виконанням поставки саме задекларованим контрагентом, тобто наявністю прямого зв'язку з конкретним постачальником; наведене зумовлює обов'язок платника належним чином довести реальне виконання господарської операції саме заявленим контрагентом.

Керуючись наведеними правилами оподаткування при оцінці податкових наслідків операцій з придбання Товариством підрядних робіт у ТОВ «РІП», суд першої інстанції зазначив, що подані платником первинні документи (договір від 21.02.2011, податкові накладні та акти виконаних робіт) у даному разі не підтверджують реальність взаємовідносин зі спірним контрагентом.

При цьому суд послався на такі обставини у сукупності, як: неможливість виконання ТОВ «РІП» спірних робіт в силу відсутності необхідних ресурсів та витрат, пов'язаних з виконанням своїх договірних зобов'язань перед позивачем,; відсутність доказів забезпечення позивачем та замовниками розглядуваних робіт допуску працівникам ТОВ «РІП» до об'єктів, на яких виконувалися відповідні підрядні роботи; заперечення замовників Товариства (яким у подальшому передавалися нібито виконані ТОВ «РІП» підрядні роботи) участі працівників ТОВ «РІП» у виконанні ремонтних робіт на їх об'єктах, а також на обставини, установлені вироком Шевченківського районного суду міста Києва (постановленим відносно директора ТОВ «РІП» ОСОБА_2О.), які свідчать про фіктивний характер діяльності ТОВ «РІП».

Апеляційний суд, у свою чергу, наведених висновків не спростував; не встановив обставин ані щодо виконання ТОВ «РІП» власними силами та засобами спірних робіт, ані щодо залучення названим постачальником третіх осіб для виконання договірних зобов'язань перед позивачем тощо. В основу оскаржуваної постанови судом апеляційної інстанції фактично покладено іншу оцінку обставин даної справи без належного мотивування причин цього.

Оцінка судом доказів на своїм внутрішнім переконанням не означає допустимості їх необґрунтованої оцінки, при якій змістовно тотожні обставини отримують діаметрально протилежне тлумачення, без зазначення належних причин. Така оцінка обставин справи не може бути визнана об'єктивною.

Також апеляційний суд зазначив про неприпустимість застосування до платника негативних наслідків у сфері оподаткування за правопорушення, допущені його контрагентом. Однак у даному разі установлені перевіркою обставини справи, які знайшли своє документальне підтвердження під час вирішення спору в суді першої інстанції, свідчать про зловживання самого платника у сфері оподаткування шляхом участі в оформленні безтоварних операцій з метою одержання податкової економії.

З урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору.

За таких обставин, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 у справі № 826/16735/13-а скасувати.

3. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2014 у справі № 826/16735/13-а залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:Н.Є. Маринчак
М.В. Сірош