Справа № 2а-1097/10/1370
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2015 р. м. Київ К/9991/24263/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегія суддів:

Карася О.В. (головуючого), Костенка М.І., Маринчак Н.Є.,

при секретарі судового засідання Гончар Н.О.,

за участю представників позивача <…>,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Червоноградтеплокомуненерго" на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2012 у справі № 2а-1097/10/1370

за позовом Комунального підприємства "Червоноградтеплокомуненерго"

до Державної податкової інспекції у м. Червонограді

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2010 позовні вимоги Комунального підприємства визнати нечинними податкове повідомлення - рішення від 21.07.2009 № /0 та наступні в часі податкові повідомлення-рішення, прийняті у порядку адміністративного оскарження через дріб 1, 2, 3, якими йому визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток у розмірі 1 452 711,75 грн., - задоволені.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 16.02.2012 судове рішення першої інстанції скасував та у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де порушує питання скасувати судове рішення апеляційної інстанції, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі судове рішення першої інстанції. Також позивач просить понесені судові витрати покласти на відповідача.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для прийняття оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень були висновки, викладені у акті від 09.07.2009 про результати камеральної податкової звітності Комунального підприємства з податку на прибуток за 2006 рік, про заниження податку на прибуток у розмірі 1 383 535,00 грн. з огляду на застосування підприємством податкової пільги зі сплати загальнодержавного податку, яка була надана органом місцевого самоврядування.

Також судами встановлено, що позивач є комунальним підприємством.

Рішенням Червоноградської міської ради Львівської області від 14.09.2006 № 60 позивачу надано пільгу з податку на прибуток у вигляді звільнення від сплати цього податку у розмірі 95 % від суми нарахованого податку та від сплати до бюджету частини прибутку (доходу) господарських організацій, які належать до комунальної власності, або у статутах яких є частка комунальної власності у розмірі 95 % від суми нарахованого податку по підсумках роботи за 9 місяців та в цілому за 2006 рік.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та задовольняючи позов, касаційний суд виходив із того, що податок на прибуток підприємств є загальнодержавним податком, встановлення якого належить до законодавчих повноважень Верховної Ради України, а порядок визначено Законами України. Зарахування до місцевих бюджетів податку на прибуток підприємств комунальної власності, засновниками яких є ради, передбачалося Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", проте судом першої інстанції, з урахуванням позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 16.02.2010 № 5-рп/2010, не досліджено обсяг податку на прибуток, який повинен був надходити до місцевих бюджетів.

Проте із таким висновком погодитися не можна.

Частиною другою ст. 47 Закону України від 20.12.2005 № 3235-IV "Про Державний бюджет України на 2006 рік" передбачено, що податок на прибуток підприємств комунальної власності, засновником яких є Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні, міські, селищні та сільські ради, зараховується відповідно до бюджету Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, селищних та сільських рад.

Відповідно до п. 15 ст. 69 Бюджетного кодексу України (чинного на час виникнення спірних відносин) податок на прибуток підприємств комунальної власності належить до доходів місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів.

У резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 16.02.2010 № 5-рп/2010 викладено думку про те, що положення ч. 2 ст. 1 Закону № 1251-XII та ст. 15 Закону № 334/94-ВР у системному зв'язку з положеннями статей 5, 7, 8, 67, 92, 140, 142, 143 Конституції України, статей 7, 9, 69, 96, 97, 103, 108 Бюджетного кодексу України, статей 16, 61, 62, 63, 66 Закону № 280/97-ВР треба розуміти так, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, сільські, селищні, міські ради мають право безпосередньо на підставі ч. 2 ст. 1 Закону № 1251-XII встановлювати пільги щодо загальнодержавного податку на прибуток підприємств комунальної власності, якщо він згідно із законами України справляється до бюджету Автономної Республіки Крим, сільських, селищних, міських бюджетів, у межах сум, які підлягають зарахуванню до цих бюджетів.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача, а суд апеляційної інстанції, скасовуючи це рішення, помилково застосував норми матеріального права.

Крім того, позиція суду першої інстанції узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 07.02.2012 (№ 21-982а10).

За викладених обставин судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

З огляду на те, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення ухвалене на користь підприємства - залишенню в силі, з урахуванням приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України та особливості Кодексу адміністративного судочинства України, якою є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, судові витрати у сумі 1 531,60 грн., понесені позивачем за подання касаційної скарги згідно платіжного доручення від 02.04.2012 № 372, підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну Комунального підприємства "Червоноградтеплокомуненерго" задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2012 скасувати та залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2010.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства "Теплокомуненерго" сплачений ним судовий збір у сумі 1 531,60 грн. за подання касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді М.І. Костенко

Н.Є. Маринчак