Справа № 826/6811/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2015 року 15:00 № 826/6811/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.03.2015 року № , вимоги про сплату боргу від 31.03.2015 року та рішення від 31.03.2015 року № , -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1) з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.03.2015 року № , рішення № від 31.03.2015 року та вимоги про сплату боргу від 31.03.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки Акта ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 16.03.2015 року № 872/26-58-17-01-17-, складеного за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, документально та нормативно не підтверджуються. Зокрема, останній наголошує на тому, що посилання в акті перевірки на завищення валових витрат за 2013 рік на суму 106 198,24 грн., за 2014 рік на суму 32 354,26 грн., у зв'язку з включенням до складу собівартості товару сум неоплаченого товару, що призвело до заниження задекларованої суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає до сплати в бюджет на суму 15 929,75 грн. у 2013 році, на суму 4 853,13 грн. у 2014 році, є припущеннями податкового органу, оскільки не підтверджені відповідними доказами. При цьому, позивач зазначив, що відповідач під час здійснення перевірки не вказав, які саме документи, чи то їх відсутність, дають підстави податковому органу для зменшення сум валових витрат позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання 30.06.2015 року з'явилися представники сторін.

Представник позивача у даному судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти позову, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях, в яких зазначено, що оскаржувані рішення є правомірними та такими, що винесені у зв'язку з виявленими під час перевірки ФОП ОСОБА_1 порушеннями.

Суд у судовому засіданні 30.06.2015 року за згодою сторін на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено Акт від 16.03.2015 року № 872/26-58-17-01-17- (надалі - Акт перевірки).

В ході проведення вказаної документальної перевірки перевіряючим встановлено, що позивач, зареєстрований фізичною особою-підприємцем 31.10.1996 року Солом'янською районною у м. Києві державною адміністрацією, перебуває на обліку в ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, починаючи з 31.10.1996 року за № 4363.

Позивач також зареєстрований платником податку на додану вартість, згідно свідоцтва платника податку на додану вартість № 200173450 від 24.05.2014 року, № 100084582 від 20.12.2007 року, анульоване 24.04.2014 року.

Протягом періоду, що перевірявся позивач перебував на загальній системі оподаткування обліку та звітності, здійснював роздрібну та оптову торгівлю тютюновими виробами, напоями і продуктами харчування (за наявності ліцензій та торгових патентів). Перелік місць (об'єктів), де здійснювалася підприємницька діяльність позивача (в тому числі з отриманням торгових патентів) наведені на стор. 3 - 4 акта перевірки.

За період, що перевірявся позивач задекларував суму: валового доходу за 2013 рік у розмірі 642 811,00 грн. (дохід, від провадження підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування), суму витрат за 2013 рік у розмірі 630 129,00 грн. (структура таких витрат міститься на стор. 7 акта перевірки), що пов'язані із підприємницькою діяльністю, та відповідно суму чистого оподатковуваного доходу - 12 682,00 грн.;

валового доходу за 2014 рік у розмірі 316 391,00 грн. (дохід, від провадження підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування), суму витрат за 2014 рік у розмірі 302 733,00 грн. (структура таких витрат міститься на стор. 7 акта перевірки), що пов'язані із підприємницькою діяльністю, та відповідно суму чистого оподатковуваного доходу - 13 658,00 грн.

Під час проведення перевірки правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, що пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності, відображених у податковій звітності, та правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік та 2014 рік, перевіряючими встановлено наступне: згідно наданих до перевірки банківських виписок, видаткових і податкових накладних (при цьому, повного переліку документів, використаних під час проведення документальної перевірки позивача, які стали підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань перевіряючими в акті перевірки не наведено) виявлено завищення показника валових витрат за 2013 рік на суму 106 198,24 грн., за 2014 рік на суму 32 354,26 грн. у зв'язку з включенням до складу собівартості товару сум неоплаченого товару. Вказане порушення призвело до заниження задекларованої суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає до сплати до бюджету на розмірі 15 929,75 грн.

На думку перевіряючих, при формуванні показника валових витрат позивачем не були враховані вимоги норм ст. 164, п. 177.4 ст. 177, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми таких витрат за 2013-2014 роки на 20 782,88 грн. та, як наслідок, до заниження чистого оподатковуваного доходу за 2013-2014 роки на 20 782,88 грн. У зв'язку з цим за результатами перевірки перевіряючими було донараховано позивачу до сплати сума грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2013-2014 роки у розмірі 20 782,88 грн.

У зв'язку з встановленням завищення валових витрат за 2013-2014 роки, чистий дохід за 2013 рік за результатами перевірки склав 118 880,24 грн., в результаті чого позивачем не донараховано та не сплачено до бюджету ЄСВ у сумі 36 850,81 грн., за 2014 рік на суму 46 012.26 грн., що призвело до недоплати ЄСВ у розмірі 11 226,96 грн. Тобто, за даними перевірки сума відхилення становить у 2013 році 3 070,91 грн. щомісяця, у 2014 році 935,58 грн. щомісяця.

Таким чином, контролюючий орган вказав про порушення позивачем пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування» та, відповідно, за результатами перевірки донараховано за 2013-2014 роки до сплати ЄСВ у розмірі 48 077,77 грн.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності, у сумі 20 782,88 грн., та застосовано штрафні санкції у розмірі 10 391,44 грн.;

рішення № від 31.03.2015 року, яким застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 8 492,88 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2015 року №Ф-7У з єдиного соціального внеску у сумі 48 077,77 грн.

Вважаючи вищезазначені рішення протиправним та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - ПК України).

У відповідності до п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «витрати» - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Таким чином, згідно законодавчого визначення витрат, до їх складу слід віднести всі витрати платника податків на придбання товарів чи послуг, які потім споживаються в його господарській діяльності.

При цьому, ст. 177 п. 177.4 ПК України, яка передбачає особливості оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування, визначає, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Так, згідно п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до абз. «в» пп. 138.10.2 п. 138.10. ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Також, у силу норми ст. 138 п. 138.2. ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу

Пунктами 139.1.1 і 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат:

- витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності (зокрема, витрат фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених статтями 142 і 143 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених нормами цього розділу);

- витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Таким чином, з наведених норм вбачається, що до складу витрат не включаються витрати на і придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів. Разом з тим, ці витрати підлягають амортизації у порядку, визначному статтями 144 - 146 ПК України та включаються до валових витрат у вигляді амортизаційних відрахувань.

Вартість, яка амортизується, по кожному об'єкту основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів визначається як первісна (переоцінена) з урахуванням капіталізованих витрат на модернізацію, модифікацію, добудову, дообладнання, реконструкції тощо, а також суми накопиченої амортизації за даними бухгалтерського обліку на дату набрання чинності розділом ІІІ Податкового кодексу.

Пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Статтею 2 цього Закону встановлено, що його дія поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на суб'єктів підприємницької діяльності, яким згідно із законодавством надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат і які ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку та звітності.

Ведення бухгалтерського обліку складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації, для фізичних осіб - підприємців, які застосовують загальну систему оподаткування, законодавством не передбачено.

Водночас, у силу норм пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 ПК України, платник податків має право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат. А тому, відповідно, до складу витрат фізичної особи-підприємця можна відносити суми амортизації основних засобів, які безпосередньо використовуються при здійсненні господарської діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, у разі ведення ним бухгалтерського обліку.

Крім того, приписами норм пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України визначено, що до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ст. 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В свою чергу, наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року №984, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12.01.2011 року за № 34/18772, затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (надалі - Порядок № 984), в пункті 4 якого зазначено, що Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 984, за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Так, п. 5.2. Порядку № 984 визначено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Згідно пункту 6 Порядку № 984, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Враховуючи те, що акт є службовим документом, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Отже, податковий орган виявивши порушення позивачем вимог чинного законодавства, був зобов'язаний зафіксувати такі порушення чітко з посиланням на первинні документи на підставі, яких перевіряючими зроблено такий висновок.

Так, в акті перевірки, зазначено, що згідно наданих до перевірки банківських виписок, видаткових і податкових накладних, виявлено завищення показника валових витрат за 2013 рік на суму 106 198,24 грн., за 2014 рік на суму 32 354,26 грн., у зв'язку з включенням до складу собівартості товару сум неоплаченого товару. Висновки саме про це порушення стали підставою для донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 20 782,88 грн. та сплати

ЄСВ у розмірі 48 077,77 грн.

Натомість, всупереч наведеним правовим нормам, повного переліку документів, використаних під час проведення документальної перевірки позивача, чи то ненаданих, але відсутність яких стала підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань, перевіряючими в акті перевірки не наведено.

Зокрема, в акті перевірки не зазначено, за якими саме господарськими операціями було встановлено порушення, тобто не сплату позивачем товарів, що стало підставою для коригування сум валових витрат позивача за 2013-2014 роки та відповідних донарахувань податкових зобов'язань у зв'язку з виявленим порушенням.

У зв'язку з тим, що акт перевірки не містить переліку господарських операцій, за якими, на думку перевіряючих, позивачем не проведено повний розрахунок, у суду відсутні можливості підтвердити чи спростувати такі висновки.

Так, з наданих позивачем копій первинних документів, складених за результатами господарської діяльність за 2013-2014 роки (договори, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, касові чеки), не можливо встановити, за якими саме договорами за результатами перевірки відповідач вважає, що позивач має кредиторську заборгованість, оскільки, ці договори та господарські операції не відображено в акті перевірки позивача.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Частиною другою ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Більш того, відповідач на підтвердження обґрунтованості своїх висновків зафіксованих в акті податкового правопорушення, жодних документальних доказів, в тому числі засвідчених витягів з автоматизованих інформаційних систем податкових органів, в яких міститься інформація про виявлені розбіжності, до суду не подав, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про не доведення відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, в порушення вимог ст. 71 КАС України, обґрунтованості висновків акта перевірки щодо завищення позивачем валових витрат за 2013 рік у розмірі 106 198,24 грн., за 2014 рік у розмірі 32 354,26 грн. та недоплати податку з доходів фізичних осіб у розмірі 20 782,88 грн., а також щодо зобов'язання позивача сплатити ЄСВ у розмірі 48 077,77 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 31.03.2015 року № .

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31.03.2015 року.

4. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2015 року №Ф-7У.

5. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 182,70 грн. (ста вісімдесяти двох грн. 70 копійок) з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок