Справа № 2а/2370/385/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ К/9991/80026/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Костенка М.І., Маринчак Н.Є.,

при секретарі судового засідання Гончар Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Базальт" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28.02.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2011 у справі № 2а-2370/385/2011

за позовом Приватного підприємства "Базальт"

до Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання рішень нечинними та недійсним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, у задоволенні позовних вимог Підприємства визнати недійсним і скасувати податкове повідомлення - рішення від 05.07.2010 № /0 та рішення контролюючого органу, прийнятих за результатами неодноразового адміністративного оскарження оспорюваного податкового повідомлення - рішення, - відмовлено повністю.

Не погодившись із судовими рішеннями, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідна сума податкового зобов'язання з ПДВ згідно оспорюваного податкового повідомлення - рішення визначена позивачу на підставі акту від 22.06.2010 про результати позапланової виїзної перевірки Підприємства з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань взаємовідносин з ТОВ "Вільча-Агорбудсервіс" за період з 01.01.2009 по 30.09.2009.

У ході вказаної перевірки державний податковий орган дійшов висновку, що позивач у порушення пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність 01.01.2011) завищив суму податкового кредиту та відповідно занизив ПДВ з огляду на формування своїх даних податкового по господарським операціям з придбання товарів, робіт, послуг на підставі договорів підряду від 01.07.2009, від 20.07.2009від 22.07.2009 із ТОВ "Вільча-Агорбудсервіс" (виконавцем), які (операції), на думку податкового органу, не спричинили реального настання юридичних наслідків, є нікчемними.

Такі висновки державного податкового органу мотивовані висновками акту від 24.12.2009 № 1377/23-32715361 про проведення виїзної планової перевірки ТОВ "Вільча-Агорбудсервіс" за період з 01.10.2006 по 30.09.2009, згідно якого у вказаної юридичної особи відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності кваліфікованого (технічного) персоналу, основних засобів у власності або в оренді; також ТОВ "Вільча-Агорбудсервіс" не витрачало будівельні матеріали для здійснення вищевказаних робіт, не залучало субпідрядників для виконання таких робіт. Згідно пояснень засновника ТОВ "Вільча-Агорбудсервіс" замовлені будівельні роботи товариство здійснювало субпідрядним методом, оскільки у товариства відсутні будь-які механізми та кваліфіковані робітники. Постачальником будівельних робіт (згідно пояснень довіреної особи) в перевіряємому періоді були ТОВ "Альфа-Ком" та ТОВ "АРТ-АЕК", які виконували роботи власними силами та механізмами. Послуги з будівельно-монтажних робіт ТОВ "Вільча-Агробудсервіс" надавало за допомогою найманих працівників та техніки, яка була залучена зі сторони. Поряд з цим до перевірки не були надані документи, які підтверджують укладання договорів оренди відповідної техніки (для здійснення будівельно-монтажних робіт) та трудові угоди, які засвідчують факт найму працівників. Також підприємством не було надано до перевірки документів, які б підтверджували те, що отримані будівельно-монтажні роботи є роботами, що виконувались субпідрядним методом і в подальшому були реалізовані замовникам, та дозвільні документи на здійснення будівельно - монтажних робіт.

У цій справі, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, з урахуванням встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки обставин та обставин, що були встановлені у ході розгляду справи, а саме, що позивач, який є будівельником та здійснює будівельну діяльність відповідно до ліцензії від 21.04.2006 № 051952, не довів доцільність придбання у ТОВ "Вільча-Агорбудсервіс" підрядних робіт, а спростовуючи доводи податкового органу надав лише акти приймання виконаних підрядних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ-2в та № КБ-3, які не містять дату та місце їх складання, посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і неправильно оформлені, виходив з того, що задекларовані позивачем дані податкового кредиту є недостовірними.

У ході розгляду справи платником податків з огляду на приписи процесуального закону (ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України) належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих податковим органом та зібраних судом на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України доказів.

Відсутність відповідних доказів є підставою для відмови у задоволенні позову платника податків.

Із зазначеного вбачається, що судами дотримано вимоги ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України та надано правильну правову оцінку встановленим у справі обставинам у їх сукупності з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого висновок про законність податкового повідомлення-рішення від 05.07.2010 № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ, є обґрунтованим.

Цілком обґрунтованими є судові рішення попередніх інстанцій щодо решти позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 17 зазначеного Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а в контексті приписів Кодексу адміністративного судочинства України має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку, а обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Рішення контролюючих органів за результатами розгляду скарг платників податків не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав платника податків, а тому не є актом індивідуальної дії у розумінні ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору через те, що наслідком його винесення податковим органом є обов'язок відповідного територіального органу державної податкової служби прийняти податкове повідомлення -рішення, яке в свою чергу може бути оскаржено в судовому порядку.

За таких обставин суд касаційної інстанції вважає за правильне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Базальт" залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28.02.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2011 у справі № 2а-2370/385/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді М.І. Костенко

Н.Є. Маринчак