Справа № 757/18999/15-а
Суддя: Остапчук Т. В.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 року cуддя Печерського районного суду м.Києва Остапчук Т.В. розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Дніпропетровська про зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 9.05.2015р. звернувся до суду з позовом до Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Дніпропетровська про зобов'язання вчинити певні дії, , який надійшов до суду 2.06.2015р. в якому просить зобов»язати здійснити перерахунок пенсії та поновити виплату пенсії з 7 жовтня 2009 р. та виплатити недоотриману пенсію,як проживаючому за межами України в Ізраїлі.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з січня 1999р. була призначена та виплачувалась пенсія Управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Дніпропетровська , 5.11.2000р. виїхав до держави Ізраїль , де проживає по теперішній час.10.11. 2014 року через уповноважених осіб звернувся до Правління Пенсійного Фонду України , Управління Пенсійного Фонду України у Ленінському районі м. Дніпропетровська із заявою пропро поновлення виплати пенсії на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7.10.2009р. , на що останній своїм листом від 31.12.2014р., 2.02.2015р. відмовив у поновленні пенсії. Вважає такі дії відповідача неправомірними, просить суд задовольнити позовні вимоги.

До суду надійшли письмові заперечення від відповідача, відповідно до яких позов не визнає, оскільки позивач проживає за межами України, між державами Україна та Ізраїль відсутній міжнародний договір щодо призначення та виплати пенсій громадянами України, які проживають на території Ізраїлю.

Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 1999р. була призначена та виплачувалась пенсія Управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Дніпропетровська , 5.11.2000р. виїхав до держави Ізраїль , де проживає по теперішній час

10 листопада 2014 року він звернувся до Пенсійного Фонду України, Управління Пенсійного Фонду України у Ленінському районі м. Дніпропетровська із заявою про поновлення та виплату пенсії за віком, на що останній своїм листом від 31.12.2014р., 2.02.2015р. відмовив у поновленні пенсії.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:

П. 1.4 - іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до Постанови Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в п. 16 зазначено що особа, яка зверталася за пенсією повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Статтею 29 цього Порядку передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації).

Відповідно до ст. 30 вищезазначеного Порядку, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Ч.2 ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено , що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або уповноваженого ним органу особисто або через представника , що діє на підставі виданої йому довіреності , посвідченої нотаріально.

Відповідач, в своїх запереченнях на позов, не посилається на незвернення особисто з заявою про поновлення пенсії, що спростовується наданими позивачем документами, однак суд вважає вказану причину відмови поновити та виплачувати пенсію позивачу надуманою. На думку суду, відповідач приходить до помилкового висновку про відсутність у позивача законних підстав для отримання пенсії.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 закони, правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої ст.152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність.

Верховний Суд України у конституційному поданні порушив питання про визнання неконституційними положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України. Реалізація конституційного права громадян на соціальний захист, як вважає суб'єкт права на конституційне подання, законодавчо поставлена в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Оспорюваними положеннями Закону створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати.

Стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

З урахуванням наведеного, суд не погоджується з тим, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються, оскільки дана норма Закону неконституційною не визнавалась з огляду на те, що в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 до законів, які підлягають приведенню у відповідність із Конституцією, віднесено й положення статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак, вказаний припис Конституційного Суду України не виконано.

Суд приходить до висновку , що проживаючі в Ізраїлі , позивач має такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України , оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема на отримання пенсії за ознакою місця проживання .

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 6.06.2013р. у справі № К/9991/51100/12 та від 11.06.2013р. у справі № К/9991/81240/12.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності.

Позивач направив до суду позовну заяву 9.05.2015р. в межах строку передбаченого статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Печерського районного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Дніпропетровська про зобов'язання вчинити певні дії,в частині позовних вимог за період з 07.10.2009 року по 09.11.2014 року залишено без розгляду.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача про поновлення та виплати пенсії, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню починаючи з 10.11.2014року.

За таких підстав, суд дійшов висновку про задоволення позову .

Керуючись Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 2, 9, 69-71, 89, 94, 97, ст. 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Дніпропетровська про зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити .

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Дніпропетровська в поновленні та виплаті пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Дніпропетровська поновити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 10.11.2014року

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 збір в розмірі 73 грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Остапчук Т.В.