Справа № 2а-5347/12/1470
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ К/800/62699/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Стрелець Т. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про скасування постанови,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернулась з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про скасування постанови.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року, позов задоволено: скасовано постанову Інспекції ДАБК у Миколаївській області про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 50 від 10 жовтня 2012 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати їх та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що у вересні 2012 року відповідачем проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил на об'єкті позивача «Прибудова до кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами перевірки встановлено, що за вищевказаною адресою розташовано кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке належить громадянину гр. ОСОБА_5 та Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується реєстрацією у КП БТІ м. Южноукраїнськ 25 серпня 2010 року за реєстраційним номером 31197697.

Земельна ділянка, площею 0,0513 га, на якій розташований цей об'єкт, знаходиться в строковому платному користуванні на підставі зареєстрованого 24 червня 2011 року за № 00006 договору оренди земельної ділянки, укладеному 16 березня 2011 року між Южноукраїнською міською радою та гр. ОСОБА_5 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4

В ході перевірки виявлено, що власниками кафе за вищевказаною адресою самовільно проведено добудову до даного об'єкту, зокрема, на покрівлі влаштовано літній майданчик для відвідувачів кафе (м'яка покрівля змінена на кахельну плитку, на парапетній огорожі покрівлі влаштована фігурна металева огорожа висотою 0,5 м, сходи шириною 1,20 м та висотою 2,70 м, які ведуть на покрівлю до літнього майданчика).

За результатами вказаної перевірки співробітниками відповідача складено акт від 28 вересня 2012 року, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 28 вересня 2012 року відносно ФОП ОСОБА_4 та видано припис № 38 від 28 вересня 2012 року.

10 жовтня 2012 року відповідачем розглянуто справу про порушення позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та прийнято постанову № 50 про накладення на позивача штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в сумі 40 248 грн.

Не погоджуючись з вказаними вище рішенням інспекції, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача є незаконним.

Колегія суддів погоджується з висновками судів.

Правовідносини у сфері містобудування врегульовані, зокрема, Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Законом України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності".

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб.

На думку суду, принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативно-правових актів є загальним принципом права.

Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Така позиція знайшла своє відображення в рішенні Конституційного суду України від 05 квітня 2001 року № 3-рп, в якому зазначено, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначене також узгоджується з рішенням Конституційного суду України від 02 липня 2002 року № 13-рп, в якому зазначено, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.

Положення ст. 58 Конституції України необхідно розуміти так, що всі суб'єкти правовідносин, у тому числі відповідач та суди мають застосовувати до правовідносин той закон, який існував на момент їх виникнення.

Як встановлено судами обох інстанцій, правовідносини з будівництва об'єкту перевірки мали місце у 2010 році.

Між тим, відповідно до пункту 4 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності» від 22 грудня 2011 року № 4220-VI (далі - Закон України № 4220-VI) Закон України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування» викладено в новій редакції та змінено назву на Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Згідно із п. 1 розділу ІІ Закону України № 4220-VI його положення набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме: 19 січня 2012 року.

До цього часу попередній Закон не містив санкції за встановлені відповідачем правопорушення.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", на підставі якого відповідачем винесено постанову, набрав чинності з 12 березня 2011 року.

Отже, на думку колегії суддів, дія Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не можуть поширюватись на правовідносини, що існували або виникли до набрання ними чинності.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, то скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: