Справа № 2а-7219/10/1570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Київ К/9991/65378/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2012

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012

у справі № 2а-7219/10/1570 Одеського окружного адміністративного суду

за позовом Фізичної особи-підприємця (СПД) ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби (ДПІ)

про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі СПД ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом надати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу грошового зобов`язання із податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті документальної планової виїзної перевірки від 09.06.2010 № 01076/1701/НОМЕР_1, про порушення позивачем норм підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), а саме: 1) занижено податкові зобов'язання за період з 01.07.2008 по 31.03.2010 на загальну суму 16207,00 грн., в т.ч., за листопад 2008 року на 13221,05 грн. за операціями з поставок за видатковими накладними від 10.11.2008 № РН-000021 щодо поставки товару на адресу ТОВ «УкртТехмет» - 4500,00 грн, від 04.11.2008 № РН-000020 щодо поставки товарів на адресу ТОВ «Альмедис» - 8687,72 грн., та 200,00 грн. з обсягу поставок, вартість яких сплачена СПД ОСОБА_5 на розрахунковий рахунок позивача 28.11.2008; 2) за березень 2009 року не оподатковано обсяг поставок 19538,28 грн., що відповідає сумі грошових коштів, які поступили від ВАТ «ДРС» на розрахунковий рахунок позивача 11.03.2009; 3) завищено податковий кредит за серпень 2008 року, березень, червень - жовтень 2009 року, лютий 2010 року на загальну суму 93291,00 грн., як на суму податку, яка не підтверджена податковими накладними.

За результатами перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.06.2010 № /0 про донарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 164247,00 грн. (у т.ч. 109498,00 грн. - основний платіж та 54749,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За визначенням пункту 1.1 ст. 1 Закону № 168/97-ВР оподатковувана операція за цим Законом - операція, яка підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 ст. 3 цього Закону об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку (підпункт 7.3.1 пункту 7.3 ст.7 вказаного Закону).

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у цьому підпункті документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

За змістом наведеної норми відсутність на момент здійснення перевірки контролюючим органом податкових накладних, які підтверджують правомірність віднесення сум податку до податкового кредиту, є підставою для висновку про неправомірне включення платником витрат зі сплати ПДВ до податкового кредиту та, відповідно, про обґрунтованість рішення податкової інспекції про притягнення платника до відповідальності за порушення правил оподаткування.

Суд встановив, що позивач був повідомлений про проведення документальної планової перевірки із врученням йому повідомлення про це 06.05.2010 (а.с.228, т.1). Направлення на проведення перевірку посадові особи ДПІ вручили 14.05.2010 його довіреній особі ОСОБА_5, а у зв'язку з продовженням терміну перевірки з 31.05.2010 по 04.06.2010 наказом начальника ДПІ у Біляївському районі Одеської області від 31.05.2010 № 323 - позивачу 31.05.2010 (а.с. 226, 228, т. 1). Під час перевірки ДПІ використані первинні та зведені облікові документи бухгалтерського обліку, надані позивачем (його довіреною особою ОСОБА_5, в присутності якої проведено перевірку), в тому числі: облікові картки, книга обліку доходів та витрат форми № 10, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки, касові чеки, акти виконаних робіт, виписки банку, бази даних ТАХ 2006, 2007, 2008, 2009, АРМ «журнал звірки податкових зобов'язань в розрізі контрагентів», АРМ АІС «Податки», податкова інформація щодо результатів перевірок контрагентів позивача. Опис документів, на підставі яких здійснено перевірку, доданий до акту перевірки; довірена особа позивач ОСОБА_5 підтвердила повноту наданих документів та відсутність додаткових (інших) документів стосовно господарської діяльності позивача за період, за який здійснено перевірку (а.с.28, т.1).

З огляду на цей факт суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що ДПІ, здійснюючи перевірку та приймаючи вище вказане податкове повідомлення-рішення, діяла в межах повноважень, у порядку та у спосіб, встановлені нормами статей 11, 11-1, 11-2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», статей 3, 7 Закону № 168/97-ВР.

Оцінка судом доказів у справі відповідає нормам статті 86 КАС України. Зокрема, суд, надаючи оцінку доводам позивача про відсутність у ОСОБА_5 повноважень на представництво його інтересів під час перевірки, на що він посилається, доводячи, що під час перевірки не були надані всі документи стосовно його підприємницької діяльності, цілком слушно виходив з того, що позивач був повідомлений про перевірку, а обставини, які б об'єктивно позбавляли його можливості здійснити контроль за виконанням ОСОБА_5 представницьких функцій, відсутні. На підтвердження повноважень ОСОБА_5 представляти інтереси позивача під час проведення перевірки ДПІ перед початком перевірки була надана довіреність від 05.02.2008, видана ОСОБА_4 та завірена його печаткою суб'єкта підприємницької діяльності.

Ці обставини обґрунтовано взяті судом до уваги під час оцінки податкових накладних, наданих позивачем в судовому процесі, які були відсутні під час перевірки.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність вищенаведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев