Справа № 826/7538/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2015 року 10:55 № 826/7538/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши в порядку письмового провадження

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції в Шевченківському р-ні Головного управління ДФС у м.Києві
про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.04.2015 року № і №, рішення № від 07.04.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення підлягають скасуванню, оскільки ОСОБА_1 не порушувала вимог пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та ст. 138, п. 177.2 ст. 177, п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами по взаємовідносинам з контрагентами, які були надані податковому органу та засвідчують належне виконання позивачем вимог податкового законодавства України в частині підтвердження права на податковий кредит та формування суми чистого оподатковуваного доходу по взаємовідносинам з ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 08.06.2015 року, з'явилися представники сторін,

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, де зазначається про правомірність висновків акта перевірки від 30.03.2015 року № 501/17-01/НОМЕР_3 та законність, винесених на його підставі оспорюваних рішень.

Суд у судовому засіданні 08.06.2015 року на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в справі документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві було проведено планову документальну виїзну перевірку позивача з питань повноти та своєчасної сплати до бюджету податку з доходів осіб, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період 01.01. 2013 року по 31.12. 2013 року

За результатами перевірки позивача відповідачем складений акт від 30.03.2015 року № 501/17-07/НОМЕР_3, яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України, а саме: ст. 138, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік у сумі 212 516,00 грн. та донараховано податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України; пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - не нараховано та несплачено до бюджету єдиний соціальний внесок за 2014 рік у сумі 14 503,77 грн.; п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 42 503,00 грн. у т.ч. лютий 2014 року у сумі 33 181,00 грн., вересень 2014 року у сумі 9 322,00 грн.

Вищезазначені порушення обґрунтовані з боку відповідача наступним.

В ході проведення перевірки позивача відповідачем було використано лист Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 12.12.2014 року № 248/22-00/38758311 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «АКРІОН» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01 10.2013р. по 30.09.2014р. відсутнє за юридичною адресою. Згідно службової записки оперативного управління ДПІ у Києво-Святошинському районі від 20.11.2014 року № 5033/10-13-07-01-14, з посиланням на відсутність виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення основного виду діяльності перевіряючими зроблено висновок про відсутність факту реальності здійснення господарської діяльності ТОВ "Акріон". Так, ТОВ "Акріон" за податковою адресою не знаходиться, фінансово-господарську діяльність не здійснює, бухгалтерські документи не зберігає, службові особи та працівники за адресою не знаходяться, поштові повідомлення не отримують, згідно відомостей, отриманих від Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції, адреси: 07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, промисловий майданчик «Карат» № 30 відсутнє.

ТОВ "Стайл 2012", має стан: 9 «НАПРАВЛЕНО ПОВІДОМЛЕННЯ ПРО ВІДСУТНІСТЬ ЗА МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯМ», зареєстроване в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФЄ у м. Києві, щодо якого надано податкову інформацію №356/26-55-22-10/38050533 від 24.12.2014р., про те що ТОВ "Стайл 2012" використовувалось з метою прикриття незаконної діяльності. Підприємством не підтверджено (знято) обсяги поставки відносно ФОП ОСОБА_1 на загальну суму ПДВ 9 322,40 грн., в наступному звітному податковому періоді, з сумами ПДВ за вересень 2014року у розмірі 9 322,40 грн. Отже витрати, сплачені ФОП ОСОБА_1 за придбаний одяг на користь ТОВ "АКРІОН" у сумі з ПДВ 33 180,80 грн., що без ПДВ складає 165 904,00 грн. та ТОВ "СТАЙЛ 2012" на суму з ПДВ 9 322,40 грн., що без ПДВ складає 46 612 грн ., та віднесені у 2014 році, і згідно книги обліку доходів і витрат у 2014 році до складу валових витрат не є витратами, що пов'язані з отриманим в перевіряємому періоді доходом та не можуть бути віднесені до складу валових витрат.

Надавши оцінку викладеному, відповідач дійшов висновку про відсутність факту реального здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012", отже, фінансово-господарська діяльність позивача по взаємовідносинах з ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" здійснювалася поза межами правового поля, фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались правочином. Наслідком діяльності позивача з ТОВ "Акріон" і ТОВ "Стайл 2012" за період, що перевірявся є, виключно, формування податкових зобов'язань та податкового кредиту на адресу контрагентів. Отже, складені по таким взаємовідносинам первинні документи, не можуть бути прийняті до уваги як первинні документи, які підтверджують правомірність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат.

Отже витрати, сплачені позивачем за придбаний одяг на користь ТОВ "Акріон" на суму з ПДВ 33 180,80 грн., без ПДВ складає 165 904,00 грн.) та ТОВ "Стайл 2012" на суму з ПДВ 9 322,40 грн., що без ПДВ складає 46 612 грн.), та віднесені у 2014 році, і згідно книги обліку доходів і витрат у 2014 році до складу валових витрат не є витратами, що пов'язані з отриманим в перевіряємому періоді доходом та не можуть бути віднесені до складу валових витрат.

На порушення пп. «а» п. 176.1. ст. 176, п. 177.2 п. 177.4 Податкового кодексу України, позивачем завищено валові витрати на 212 516,00 грн., а саме за лютий 2014р.у сумі 165 904,00 грн., вересень 2014 р. у сумі 46 612,00 грн. сплачені у 2014 році за придбаний одяг на користь ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" не підтверджено наявність поставок товарів покупцю позивачу що свідчить про те, що правочини між вищеназваним підприємством та позивачем здійснені без мети настання реальних наслідків.

Крім того, перевіркою було встановлено порушення позивачем абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в результаті чого донараховано єдиний соціальний внесок на загальну суму - 14 503,77 грн., в тому числі за березень у сумі 4 834,59 грн. за квітень у сумі 4 834,59 грн., за вересень 2014 року у сумі 4 834,59 грн.

У зв'язку з виявленими порушеннями та на підставі висновків акта перевірки позивача 30.03.2015 року № 501/17-07/НОМЕР_3 відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 09.04.2015 року:

- за № , яким позивачу донараховано суму податкового зобов'язання з податку доходів фізичних осіб - суб'єктів господарської діяльності у сумі 34 830,12 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 17 415,06 грн.;

- за № , яким позивачу нараховано суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 42 503,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі

21 251,50 грн.;

Крім того, рішенням від 07.04.2015 року № позивачу було донараховано суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 14 503,77 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 725,19 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення та рішення відповідача за правилами ст. 56 Податкового кодексу України позивачем в адміністративному (досудовому) порядку до вищестоящого контролюючого органу не оскаржувалися.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення відповідача від 09.04.2015 року № і № та рішення від 07.04.2015 року № незаконними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Суд бере до уваги, що висновки ДПІ щодо фіктивності діяльності контрагентів контрагента позивача, не знайшли свого підтвердження, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження нікчемності правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" відповідачем суду не надано. Відповідачем також не надано суду вироку суду щодо посадових осіб контрагентів позивача.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, донарахування позивачу податкових зобов'язань було здійснено податковим органом по взаємовідносинам позивача з контрагентом ТОВ "Стайл 2012", які ґрунтувалися на договорі поставки № 0608 від 06.08.2014 року та з ТОВ "Акріон" згідно договору поставки № 02/14 від 02.02.2014 року (тексти даних договорів ідентичні).

Відповідно до п. 1 даних договорів ТОВ "Стайл 2012" та ТОВ "Акріон" зобов'язуються постачати позивачу товар для використання у господарській діяльності, а позивач зобов'язуються прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Пунктом 2.1 вказаних договорів визначено, що товари поставляються, визначаються прайс-листом на момент відвантаження та вказуються в товарних накладних.

Асортимент товару визначається у замовленні, яке покупець повинен надати постачальнику (п. 2.2 договору).

У випадку необхідності для покупця змінити деякі позиції з асортименту товару, що постачається, він зобов'язаний подати постачальнику лист змін (п.2.3 договору).

Пунктом 4.1 вказаних договорів встановлено, що товар повинен бути поставлений покупцю згідно замовлення.

Постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP до місця призначення, вказаного в замовленні, тобто постачальник зобов'язується прийняти від покупця замовлення на поставку товару, і здійснити її своїми і за свій рахунок на адресу і в строк вказані такому розумінні (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору визначено, що разом з товаром постачальник повинен передати покупцю бухгалтерські документи (видаткова та податкова накладна).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з отримання позивачем у

ТОВ "Акріон" товарів, а саме - одягу спортивного в асортименті, та включення витрат на оплату вказаних товарів до складу валових витрат, а також сплати податок на додану вартість у складі ціни за отримані у контрагента товари за лютий 2014 року, позивачем надано суду копії наступних первинних документів:

- видаткових накладних № РН-0000088 від 19.02.2014 року на суму 87 168,00 грн. в тому числі ПДВ у сумі 14 528,00 грн.; № РН-0000089 від 19.02.2014 року на суму 111 916,00 грн. в тому числі ПДВ у сумі 18 652,80 грн.;

- податкових накладних № 88 від 19.02.2013 року на суму 87 168,00 грн. в тому числі ПДВ у сумі 14 528,00 грн.; № 89 від 19.02.2013 року 111 916,00 грн. в тому числі ПДВ у сумі 18 652,80 грн.

Оплата вартості позивачем отриманих позивачем товарів від ТОВ "Акріон" згідно договору поставки № 02/14 від 02.02.2014 року підтверджується виписками обслуговуючого банку про рух коштів на рахунку.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з отримання позивачем у

ТОВ "Стайл 2012" товарів, а саме - одягу спортивного в асортименті, та включення витрат на оплату вказаних товарів до складу валових витрат, а також сплати суми податку на додану вартість у складі ціни за отримані у контрагента товари у серпні 2014 року, позивачем надано суду копії наступних первинних документів:

- видаткових накладних № РМ-0708/012 від 07.08.2014 року на суму 156 223,20 грн. в тому числі ПДВ у сумі 26 037,20 грн.; № 2508/010 від 25.08.2014 року на суму 118 852,80 грн. в тому числі ПДВ у сумі 19 808,80 грн.; № 1109/016 від 12.09.2014 року на суму 55 934,40 грн. в тому числі ПДВ у сумі 9 322,40 грн.; № 1109/017 від 12.09.2014 року на суму 35 322,00 грн. в тому числі ПДВ у сумі 5 887,00 грн.;

- податкових накладних № 19 від 07.08.2014 року на суму 156 223,20 грн. в тому числі ПДВ у сумі 26 037,20 грн.; № 30 від 25.08.2014 року на суму 118 852,80 грн. в тому числі ПДВ у сумі 19 808,80 грн.; № 17 від 12.09.2014 року на суму 55 934,40 грн. в тому числі ПДВ у сумі 9 322,40 грн.; № 18 від 12.09.2014 року на суму 35 322,00 грн. в тому числі ПДВ у сумі 5 887,00 грн.

Здійснення розрахунків позивачем за отримані від ТОВ "Стайл 2012" товари у серпні 2014 року згідно договору поставки № 0608 від 06.08.2014 року підтверджується наявними у матеріалах справи виписками обслуговуючого банку позивача та не заперечується відповідачем в акті перевірки.

Проаналізувавши умови вказаних договорів суд дійшов висновку про те, що першим документом спрямованим на виконання договору, є замовлення, видане позивачем поставщику. Дане замовлення є обов'язковим, оскільки, саме у замовленні позивач визначає асортимент та кількість товару, який бажає придбати у ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" відповідно до договорів.

Натомість, всупереч вимог договору позивачем не надано суду, а ні заявок відповідно до яких позивач повинен був визначити асортимент та кількість товарів, які мали поставити ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" на виконання умов договорів, а ні прайс-листів, відповідно до яких постачальниками ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" було сформовано ціну на товар, що придбавався позивачем.

Крім того, відповідно до умов п. 6.1 договорів поставки № 0608 від 06.08.2014 року та № 02/14 від 02.02.2014 року придбаний позивачем товар мав постачатися саме постачальниками, однак, жодного доказу на підтвердження того, що ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" поставляли позивачу товари згідно вказаних договорів, суду не надано.

Таким чином, відсутність заявок, прайс-листів, а також відсутність доказів, що підтверджують постачання ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" придбаних позивачем товарів, є окремим доказом, що товари за вказаними договорами ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" не постачалися.

Проаналізувавши норми договору та надані документи, суд дійшов до обґрунтованого висновку, про те, що позивачем не було передано ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" заявок, які вони мали виконати та постачати товар відповідно до умов договору, не надано прас-листів.

Таким чином, позивачем не доведено, що ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" виконувало роботи за договором № 0608 від 06.08.2014 року та № 02/14 від 02.02.2014 року відповідно.

При цьому, позивач зазначив, що отриманий від ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" товар реалізував під час здійснення господарської діяльності іншим суб'єктам господарювання зокрема, ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У», ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері Україна», ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», на підтвердження постачання - транспортування до вказаних суб'єктів підприємницької діяльності позивач вказує, що товари постачалися через перевізника ТОВ «Рабен Україна», через органи поштового зв'язку «Нова Пошта» так і безпосередньо самим позивачем.

Проаналізувавши надані докази постачання позивачем товарів отриманих від ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012", суд зазначає наступне.

Відповідно до наданих експрес-накладних виданих поштовим відділенням «Нова Пошта» у вересні 2014 року не можливо встановити, який саме товар відправляться позивачем на адресу ТОВ СП «Епіцентр», а тому вказані накладні не підтверджують отримання товару позивачем від ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012".

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними доказами фактичного отримання у лютому 2014 року від ТОВ "Акріон" та вересні 2014 року від ТОВ "Стайл 2012" товарів, оскільки, зазначені вище документи, не підтверджують того, що позивач отримав товари - одяг спортивного асортименту.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Оскільки, позивачем не надано суду доказів, на підтвердження отримання ТОВ "Акріон" та ТОВ "Стайл 2012" замовлень позивача на постачання товарів, суд приходить до висновку, що господарських операцій з постачання товарів та відповідно отримання позивачем товарів у лютому та вересні 2014 року не відбулося.

Відповідно до абз. 5 п. 1 розділу ХІХ Податкового кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року, крім розділу III цього Кодексу, який набирає чинності з 1 квітня 2011 року. Отже, основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі - Кодекс), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.27. п. 14.1. ст.14 Податкового Кодексу, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до складу валових витрат відносяться документально підтверджені витрати, безпосередньо пов'язані з отриманим доходом звітного періоду.

Відповідно до пп. 14.1.36. п. 14.1. ст. 14 цього Кодексу, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 зазначеного Кодексу).

Згідно п. 138.2 Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно пп. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Кодексу, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.181. п. 14.1.ст. 14 Кодексу, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно пп. «а» п. 198.1, п. 198.2., абз. 1 п. 198.3. ст. 198 Кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, крім іншого, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6. ст. 198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Кодексу, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Приписами п. 201.4 ст. 201 Кодексу передбачено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п. 201.6 ст. 201 Кодексу).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань (п. 201.7 ст. 201 Кодексу).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 Кодексу).

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 201.2 ст. 201 Кодексу).

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником ПДВ. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Також, у відповідності до правової позиції Вищого адміністративного суду України, що викладена у листі від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV (надалі - Закон № 996), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно п. 2.1 Положення № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи)(п. 2.2 Положення № 88).

Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. На вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов'язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії (п. 2.3 Положення № 88).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (п. 2.4 Положення №88).

Аналіз викладених норм свідчить про те, що податковий кредит формується за наслідками реальної господарської операції, що підтверджується належними податковими накладними та первинними документами, в рамках господарської діяльності платника податків.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно п.19 ст. 2 та ст.9 Бюджетного кодексу України доходи бюджету - усі податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, дарунки, гранти); доходи бюджету класифікуються за такими розділами: податкові надходження, неподаткові надходження, доходи від операцій з капіталом, трансферти; податковими надходженнями визнаються передбачені податковими законами України загальнодержавні і місцеві податки, збори та інші обов'язкові платежі.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Закон України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10, наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту.

Та обставина, що контрагенти позивача на момент господарських взаємовідносин з позивачем були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України і Реєстрі платників податку на додану вартість, не дає підстав вважати, що вони мали на меті настання реальних правових наслідків, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту суд вважає безпідставним.

Аналізуючи обставини даної справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що укладені позивачем договори не мали на меті настання реальних правових наслідків, що відповідно свідчить про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ "Акріон" та ТОВ «Стайл 2012» упродовж періоду за який проводилася перевірка.

У зв'язку з цим, дії платника податку позивача вказують на його недобросовісність, а вчинені ним господарські операції викликають сумнів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України відсутність реального вчинення господарських операцій та як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ПКУ не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податків - учасників відповідних операцій.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд приходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, податкові повідомлення-рішення прийняті з урахуванням всіх обставин.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Зазначене стосується також і випадків, коли певні товари чи послуги придбаваються не в межах господарської діяльності платника податків.

Таким чином, як слідує з визначень даних термінів, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, та зобов'язань, у власному капіталі підприємства.

Крім того, позивач у 2013-2014 роках працювала в статусі суб'єкта підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування та сплачувала єдиний соціальний внесок у розмірі 34,7 %.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визнач платник єдиного соціального внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно п. 2 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників підприємців, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та встановлюється у розмірі 34,7 відсотки бази нарахування єдиного внеску.

П.2 ст. 9 Закону визначено, що обчислення внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення виплат (доходу), на які відповідно до цього закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 167.1 ст.167 Податкового Кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Судом встановлено, що перевіряючими відповідно до акту перевірки правомірно зменшено суми валових витрат та відповідно збільшено суму чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік у сумі 212 516,00 грн., донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 34 830,12 грн., що мало наслідком донарахування єдиного соціального внеску за 2014 р. у сумі 14 503,77 грн.

Враховуючи, те що позивачем не доведено належними доказами здійснення реальності операцій на виконання договорів з ТОВ "Акріон" та ТОВ «Стайл 2012» у лютому та вересні 2014 року, позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення у зв'язку їх необґрунтованістю та не доведеністю.

Враховуючи викладене, висновок викладений в Акті перевірки про порушення позивачем ст. 138, п. 177.2 ст. 177 п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи. А відтак донарахування податкових зобов'язань податковими повідомленнями-рішеннями від 09.04.2015 року № і № та рішення № від 07.04.2015 року ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві здійснено правомірно, отже підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3, адреса місця проживання: 01135, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 2 442, 11 грн. (двох тисяч чотириста сорока двох грн. 11 копійок) на р/р № 4007, отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача - (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача - 820019, код класифікації доходів бюджету - 22030001.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок