Справа № 1570/1794/2012
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2012-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/1794/2012
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2012 року м. Одеса
У залі судових засідань № 25
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Свиди Л.І.
при секретарі судового засідання - Кочмар М.І.
за участю сторін:
законного представника - Безкровний (по довіреності)
позивача - ОСОБА_1 (по паспорту)
представника відповідача - Земляр Р.М. (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах громадянина ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся Військовий прокурор Одеського гарнізону в інтересах громадянина ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 витрат коштів на відрядження на загальну суму 1435 грн. та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати коштів на відрядження на загальну суму 1435 грн.
Законний представник та позивач адміністративний позов підтримали, на заявлених вимогах наполягали з підстав, викладених у позові та уточненнях до нього, оскільки відповідачем не виплачено суму коштів, витрачених ОСОБА_1 на відрядження.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити, оскільки у військової частини не має коштів на відшкодування ОСОБА_1 витрат на відрядження, а тому відповідач не має можливості сплатити ці кошти.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення законного представника позивача, позивача та представника відповідача, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.
ОСОБА_1 призначений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з 17.03.2005 року зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та допущений до тимчасового виконання обов`язків старшого техніка інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення, що підтверджується Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №60 (аркуш справи 4).
Військовою прокуратурою 14.02.2012 року проведено перевірку В/ч НОМЕР_1 , під час якої відібрано пояснення старшого техніка інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення В/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 та начальника фінансово-економічної служби В/ч НОМЕР_1 (аркуші справи 6, 7).
Зазначеною перевіркою встановлено порушення права ОСОБА_1 на отримання витрат на відрядження на виконання службових завдань у розмірі 1435 грн.
Факт направлення старшого техніка інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення В/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 у службові відрядження та розмір витрат на службові відрядження підтверджується посвідченням на відрядження, наказами командира військової частини НОМЕР_1 та довідкою №341 від 10.02.2012 року (аркуші справи 5, 8-17).
При цьому, згідно пояснень, відібраних у начальника фінансово-економічної служби В/ч НОМЕР_1 під час прокурорської перевірки, за військовою частиною існує заборгованість з виплати витрат військовослужбовців на відрядження за період 2008-2011 роки.
Слід зазначити, що під час розгляду справи представник відповідача не заперечував щодо наявної заборгованості з витрат на відрядження перед позивачем та погодився з сумою, яку необхідно сплатити позивачу, проте посилався на відсутність фінансування на їх виплату.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»№2011-XII від 20.12.1991 року.
При цьому, статтею 1 Закону України №2011-XII від 20.12.1991 року визначено, що соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Частинами 1, 6 ст. 14 Закону України №2011-XII від 20.12.1991 року передбачено, що військовослужбовці мають право на безоплатний проїзд, зокрема, у відрядження. При виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил витрат на службові відрядження в межах України Міноборони, затвердженої наказом Міністра оборони України №9 від 17.01.2000 року (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), в якій військовослужбовець проходить службу. Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюється виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад. Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються також витрати на оплату податку на додану вартість за придбані проїзні документи та користування в поїздах постільними речами.
Відповідно до ст.22 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»№2011-XII від 20.12.1991 року нагляд за додержанням цього Закону органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами здійснюється прокуратурою.
Згідно ст.21 Закону України №2011-XII від 20.12.1991 року посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності і підпорядкування, винні в порушенні цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.
Таким чином, враховуючи наявну заборгованість відповідача, яка не заперечується сторонами, сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку.
Твердження представника відповідача щодо неможливості виплатити відповідної наявної заборгованості з причин фінансування суд не приймає до уваги як підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки зазначеними діями В/ч НОМЕР_1 порушено законні права та інтереси особи, яка не отримала коштів на відрядження.
Враховуючи викладене, вимога щодо визнання бездільяності протиправною, що виразилась у не виплаті цих коштів, також підлягає задоволенню.
Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах громадянина ОСОБА_1 відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку із чим підлягають задоволенню у повному обсязі.
Судові витрати розподіляються відповідно приписів ст.94 КАС України.
Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах громадянина ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 витрат коштів на відрядження на загальну суму 1435 грн. та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати коштів на відрядження на загальну суму 1435 грн. задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 витрат коштів на відрядження на загальну суму 1435 грн.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати коштів на відрядження на загальну суму 1435 грн.
Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 16 липня 2012 року.

Суддя Л.І. Свида

.