Справа № 804/12687/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2015 рокусправа № 804/12687/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року

у адміністративній справі № 804/12687/14 за позовом Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року задоволено адміністративний позов Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, визнано протиправними та скасовано пункти 2, 3, 4 вимоги від 25.07.2014 р. за № 04-06-05/15/7833, а також визнано частково протиправним та скасовано пункт 5 вимоги від 25.07.2014р. за № 04-06-05/15/7833 в частині щодо стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська зайво виплачені внески до державних цільових фондів в сумі 14 950,07 грн., нарахованих на надбавку, що виплачувалась директору підприємства ОСОБА_2, з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради стягнуто судові витрати у сумі 487,20 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем по справі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, а також неврахування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим просить її скасувати та та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також правову оцінку судом першої інстанції фактичних обставин у справі, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржувані у цій справі позивачем пункти 2, 3, 4, 5 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 25.07.2014 р. за № 04-06-05/15/7833 були винесені на підставі акту про результати ревізії фінансово-господарської діяльності позивача від 19.06.2014 року № 06-21/1, складеного за результатом проведеної на виконання п.2.8 плану роботи Державної фінан сової інспекції України на 1 квартал 2014 року та на підставі виданого начальником ДФІ в Дніпропетровській області направлення від 14.03.2014р. за №328 ревізії фінансово-господарської діяльності КП "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпро петровської міської ради" за період з 01.04.2012р. по 3103.2014 року, та за висновком якої встановлено порушення позивачем:

- вимог п.12 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабі нету Міністрів України від 10.07.2006 року №955, п.7, п.18 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізова ного опалення та постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів

України від 01.06.2011 року №869, п.3.18 розділу 3 Норм та вказівок по нормуванню витрат теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94, затверджених Держжитлокомунгоспом України від 14.12.1993 року, внаслідок чого позивачем було завищено заборгованість із різниці в тарифах внаслідок включення до фактичної собівартості послуг з теплопостачання населенню вартості енергоресурсів на втрати теплової енергії в мережах у розмірі 17,15% та 14,30% замість 13%, що призвело до незаконного використання коштів субвенції та до матеріальної шкоди (збитків), завданих державному бюджету на суму 2 360 498,08 грн.;

- вимог п.2 розпорядження Дніпропетровського міського голови від 30.10.2012 року №1013-рк "Про дисциплінарне та матеріальне стягнення стосовно ОСОБА_2."; підп.5 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 року №859 "Про умови та розміри оплати праці керівників підпри ємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об'єднань державних підпри-ємств", п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІV, що призвело до зайвого нарахування та виплати надбавки за особливий характер роботи директору підприємства ОСОБА_2 на загальну суму 30340,21 грн. внаслідок безпідставно го нарахування вказаної набавки під час її скасування;

- вимог п.5 П(С)БО №10 "Дебіторська заборгованість", ст.256, cт.257 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІV, п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІV, внаслідок чого відбулося списання з обліку дебіторської заборгованості за суб'єктом господарювання Професійно-технічне училище №12, строк позовної давності якої минув, та по якій в межах строку позовної давності не проводилась претензійно-позовна робота щодо стягнення суми заборгованості, що призвело до втрати активів підприємства та нанесення йому матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 30463,74 грн.;

- в також вимог ст.7 За кону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове держав не соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464- ІV шляхом зайвої сплати внесків до державних цільових-фондів по незаконно виплаченій заробітній платі на загальну суму 24 951,63 (з яких 14 950,07 грн. - нарахування на зайво виплачену заробітну плату директору ОСОБА_2.).

Задовольняючи позовні вимоги у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дове дено правомірність встановлених в ході ревізії порушень, і з такими висновками суду апеляційна інстанції погоджується, виходячи з нижченаведеного

Статтею 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бю джетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального - страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообо в'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у пері оді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господар ської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконт рольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Крім того, статтею 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що державний фінансовий контроль забезпечується орга ном державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового ау диту, інспектування та перевірок державних закупівель встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 "Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекці єю, її територіальними органами", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року №550, (надалі - Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією) планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відпо відно до Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" та цього Порядку.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в України за № 2939-ХН від 26.01.1993року органу державного фінансо вого контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями прихо вані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, уста новами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодав ства.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем у 2012 році подано до міської робочої групи щодо визначення заборгованості із різниці в тари фах на теплову енергію розрахунок заборгованості за минулі роки з різниці в тарифах на пос луги з централізованого опалення та підігріву води, надані населенню за період з 2001 року по 11 місяців 2012 року на загальну суму заборгованості 49 883 567,78 грн.

Разом із розрахунком з різниці в тарифах до міської робочої групи щодо визначення заборго ваності із різниці в тарифах позивачем подані розрахунки основних техніко-економічних показ ників на теплопостачання за 2011 рік та 11 місяців 2012 року, розрахунки фактичної собіварто сті на теплопостачання по підприємству за 2011 рік та 11 місяців 2012 року, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопо стачання за 2011 рік та січень-грудень 2012 року, звіти про постачання теплоенергії за 2011р. та 11 місяців 2012 року, акти звіряння розрахунків з газопостачальними організаціями (НАК "Нафтогаз України", ДК "Газ України") станом на дату надання розрахунку заборгованості з різниці в тарифах..

Рішенням міської робочої групи щодо визначення заборгованості з різниці в тарифах на теп лову енергію, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку із невідповідністю факти чної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування №8 від 12.12.2012 року позивачу затверджено обсяг заборгованості з різниці в тарифах, яка утворилася станом на 01.12.2012 року і не погашена на дату складання довідки про суму заборгованості, з урахуванням зменшення такої заборгованості на обсяги фактично отриманої субвенції з державного бюджету станом на 12.12.2012 року та на суми встановле них порушень, виявлених за результатами перевірок органами Державної фінансової інспек ції, на суму 49 833 567,78 грн.

Протоколом засідання Дніпропетровської обласної комісії з питань погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу №8 від 14.12.2012 року, позивачу узгоджено обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого во допостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися насе ленню, яка виникла у зв'язку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам в сумі 49 883 567,78 грн.

Остаточний обсяг заборгованості з різниці в тарифах, який визначений рішенням міської робо чої групи №8 від 12.12.2012 року та затверджений протоколом засідання Дніпропетровської обласної комісії з питань погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного ком плексу №8 від 14.12.2012року, був визначений на підставі попередніх рішень №5 від 07.11.2012 року, №6 від 23.11.2012 року, №7 від 29.11.2012 року та протоколів №4 від 17.08.2012 року, №5 від 15.11.2012 року, №6 від 30.11.2012 року, з урахуванням обсягу забор гованості з різниці в тарифах за листопад 2012 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем, в порядку, встановленому Постано вою Кабінету Міністрів України від 11.06.2012р. №517 "Про порядок та умови надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різ ниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідве дення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопоста чання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами дер жавної влади чи місцевого самоврядування" визначено та погоджено обсяг заборгованості з різниці в тарифах-в сумі 49 883 567,78 грн.

За результатами визначного та погодженого обсягу заборгованості з різниці в тарифах, пози вачем укладено багатосторонні договори про організацію взаєморозрахунків з погашення за боргованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.

Так, були укладені договори №631/517з-ГУ, №632/517з-ГУ, №633/5173 (всі від 06.12.2012 ро ку), договори №1054/5173, №1055/5173 (всі від 14.12.2012 року) та договір №1123/5173 від 17.12.2012 року.

Згідно умов зазначених договорів позивач мав отримати від Департаменту комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради 49 883 567,78 грн. та перерахувати ці кошти в повному обсязі газопостачальним підприємствам, Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" та Дочірній компанії "Газ України" Національної акціо нерної компанії "Нафтогаз України".

Як свідчать банківські виписки та копії платіжних доручень, що надані позивачем та містяться в матеріалах справи, позивачем отримані в погашення бюджетної заборгованості з різниці втарифах в сумі 49 883 567,78 грн. та датами отримання ці кошти в повному обсязі були пере раховані газопостачальним підприємствам, Національній акціонерній компанії "Нафтогаз Укра їни" та Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Ревізією встановлено, що позивач до фактичної собівартості й до розрахунку обсягу заборго ваності з різниці в тарифах включив у 2011 році фактичні втрати енергоресурсів в мережах в розмірі 17,15%, а в 2012 році - 14,3%, замість 13%. Таке порушення, на думку відповідача, призвело до незаконного використання коштів субвенції та до матеріальної шкоди державно му бюджету на суму 2 360 498,08 грн.

При цьому, відповідач зазначав як в акті перевірки, в запереченнях на адміністративний позов, так і в апеляційній скарзі, що при визначенні норм втрат енергоресурсів позивач мав керуватися пунктом 3.18 розділу 3 Норм та вказівок по нормуванню витрат теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94, затверджених Держжитлокомунгоспом України від 14.12.1993 року, але позивач включив до собівартості втрати енергоресурсів вище, ніж 13%, чим, як вважає відпо відач, порушив вимоги пункту 12 Порядку формування тарифів на виробництво, транспорту вання, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 року №955; пункти 7 та 18 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспорту вання та постачання, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за твердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №869.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо помилковості висновків ДФІ у Дніпропетровській області, оскільки: ч.2 ст.20 Закону України "Про теплопостачання" чітко визначено, що тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими; ч.4 ст.20 цього Закону, тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; ч.5 цієї статті також обумовлено, що тарифи повинні враховувати повну собівартість тепло вої енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої вла ди, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарс тва; а згідно з ч.6 ст.20 Закону "Про теплопостачання" у разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

Оскільки рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2212 від 10.09.2009 року було затверджено тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централі зованого опалення і постачання гарячої води, що надаються позивачем споживачам міста, які є нижчими з собівартості цих послуг з урахуванням граничного рівня рентабельності, а позивач включив в розрахунок заборгованості втрати енергоресурсів в обсязі нижче, ніж фактичні втрати, які мав право включити до розрахунку у відповідності із п.6 затвердженого Постановою КМУ №517 від 11.06.2012 року Порядку та умов надання у 2012 році субвенції і державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися насе ленню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (надалі - Порядок та умови №517), яким чітко визначено, що обсяг заборгованості визначається нада вачами послуг як різниця між фактичними витратами на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається населенню, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення і фактичними нарахуваннями згідно з тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, з урахуванням пе рерахунків за низькоякісні та надані не в повному обсязі послуги та відрахуванням дотації міс цевих бюджетів, отриманої надавачами послуг.

Судова колегія також бере до уваги приписи ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України №2456-VІ від 08.07.2010 року, який був чинний у періоді, що підлягав ревізії, щодо розрахунку заборгованості з різниці в тарифах, порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України, та положення ст.23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" №4282-VІ від 22.12.2011 року (в редакції, чинній на дату здійснення позивачем розрахунку різниці в та рифах), яким було встановлено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізова ного водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'яжу з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та пос луг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В матеріалах справи містяться розрахунки загальновиробничих норм питомих втрат палива, теплової та електричної енергії по підприємству на 2011 та 2012 роки, згідно яких планові норми втрат паливно-енергетичних ресурсів в теплових мережах складали на 2011 рік 17,8%, а в 2012-му році - 14,3%, які були затверджені Дніпропетровською облдер жадміністрацією в порядку передбаченому п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про по рядок нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві" №786 від 15.07.97 року (із змінами та доповненнями), а фактичні втрати паливно-енергетичних ресурсів в теплових мережах складали 17,15% за 2011 рік та 16,31% за 2012 рік.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач здійснив розрахунок заборгованості з різниці в тарифах на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізова ного опалення і постачання гарячої води за 2011 рік та 11 місяців 2012 року у відповідності до вимог Порядку та умов №517, а саме як різницю між фактичними витратами на послуги транс портування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої і фактичними нарахуваннями згідно із затвердженими для населення тарифами, з урахуванням перерахунків за низькоякісні та надані не в повному обсязі послуги, що підтвер джено розрахунками собівартості позивача за 2011 рік та 11 місяців 2012 року, звіту про ви трати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг тра нспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і поста чання гарячої за 2011 рік та 11 місяців 2012 року.

Згідно пункту 5 Порядку та умов № 517 обсяг заборгованості визначається надавачами послуг на підставі таких підтверджуючих документів: 1) розрахунок фактичної собівартості виробниц тва, транспортування та постачання теплової енергії населенню, що "засвідчений підписом керівника або іншої уповноваженої особи надавача послуг, скріпленим печаткою; 2) копія рі шення органу державної влади чи місцевого самоврядування про затвердження тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії населенню; 3) звіт про витрати . на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств, засвідчений підписом керівни ка або іншої уповноваженої особи надавача послуг, скріпленим печаткою, зокрема з надання послуг з теплопостачання (за формою №1С-теплопостачання); 4) звіт про постачання тепло вої енергії (за формою №1-теп), звітний кошторис витрат на виробництво теплової енергії (за формою №23-енерго), довідка про корисний відпуск теплової енергії і розрахунки за неї (за формою №32-енерго).

Документи, що зазначені в пункті 5 Порядку та умов №517 (крім пп.2) складаються на підставі даних бухгалтерського обліку, як це визначено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, розрахунок фактичної собівартості виробництва, тран спортування та постачання теплової енергії населенню складається на підставі відомостей бухгалтерського обліку, за виключенням амортизаційних відрахувань, які включаються в собі вартість на підставі даних податкового обліку. Відповідно, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що умови Порядку №517 не встановлюють будь-яких обмежень щодо включення до фактичних витрат з надання послуг транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води втрат енергоносіїв в мережах, як і не містять таких обмежень Закон України "Про бухга лтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999 року.

Отже, позивач мав право включати до розрахунку заборгованості з різниці в тарифах фактичні втрати паливно-енергетичних ресурсів без будь-яких обмежень, а при визна ченні суми заборгованості з різниці в тарифах в розрізі визначення втрати паливно-енергетичних ресурсів в теплових мережах позивач керувався виключно діючими законами України та нормативно-правовими актами, що регулюють спірні відносини.

Правомірно також суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на пункт 12 Поряд ку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та по слуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого Постановою Ка бінету Міністрів України №955 від 10.06.2006 року (надалі - Порядок №955), на пункти 7 і 18 По рядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачан ня, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постано вою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року, (надалі - Порядок №869), а також на пп.3.18 Норм та вказівок по нормуванню витрат теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94, затверджених Держжитлокомунгоспом України від 14.12.1993 року (надалі - Норми та вка зівки КТМ 204), оскільки: Порядок №517, згідно з яким визначається обсяг заборгованості з різниці в тарифах та порядок надання субвенції з державного бюджету на її погашення у 2012 році, не містить жодних посилань на Порядки №955 та №869, а вказані нормативно-правові акти визначають механізм формування тарифів на виробництво, тран спортування, постачання теплової енергії підприємствами сфери теплопостачання та надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, в той час, як пунктом 2 По рядку №869 взагалі визначено, що він застосовується під час установлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місце вого самоврядування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та поста чання, послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природ них монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Колегія суддів також погоджується з думкою суду першої інстанції про безпідставність поси лання відповідача на Норми та вказівки КТМ 204, оскільки, по-перше, відомості про цей доку мент відсутні в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів України, а, по-друге, відповідно до п. 1.1 розділу і "Загальні положення" Норм та вказівок КТМ 204, ці норми та вка зівки призначені: для планування потреб в теплоті та паливі на опалення, вентиляцію та гаря че водопостачання житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потре би; для формування заявок на паливо теплопостачальними організаціями та визначення не обхідної кількості палива для реалізації населенню. Крім того, ці норми можуть бути викорис тані для визначення відпущеної теплової енергії теплопостачальними організаціями спожива чам, у яких тимчасово відсутні прилади обліку, для проведення комерційних та інших розрахунків.

Пунктом 1.5 Розділу 1 "Загальні положення" посібнику визначено, що, як правило "Норми" ви користовуються для планування потреб в теплоті та паливі на опалення, вентиляцію та гаряче водопостачання житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби, а також для формування заявок на паливо. Тимчасово норми можуть бути використані для визначення відпущеної теплової енергії теплопостачальними організаціями споживачам, у яких тимчасово відсутні прилади обліку.

Тобто суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що Норми та вказівки КТМ 204, по-перше, лише можуть застосовуватися при плануванні витрат палива та теплової енергії на опалення житлових споруд, а, по-друге, не мають статусу нормативно-правового акту, який суд має брати до уваги при винесенні рішення у справі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога відповідача, яка викладена в пункті 2 листа-вимоги від 25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833 щодо перерахування до державного бюджету зайво отримані кошти на покриття заборгованості із різниці в тарифах в сумі 2360498,08 грн. на реквізити, що зазначені в

вимозі - є протиправною та підлягає скасуванню;

Не вбачає судова колегія також підстав для скасування постанови суду першої інстанції і в іншій частині, що стосується визнання протиправними та скасування вимог відповідача, які викладені в пунктах 3, 4 та в частині пункту 5 листа-вимоги від 25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833, оскільки:

- стосовно пункту 3 листа-вимоги від 25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833 щодо стягнення з директора підприємства в повному обсязі зайво виплачену надбавку в загальній сумі 40340,21 грн. шляхом утримання із заробітної плати грошових коштів на підставі заяви або шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства, або стягнення з осіб, винних у зайво нарахованій надбавці шкоду в сумі 40 340,21 грн. у порядку, передбаченому чинним законодавством, бо виплата директору позивача ОСОБА_2 зазначеної надбавки за особливий характер праці у розмірі 50 відсотків посадового окладу, чітко визначена умовами контракту від 01.09.2009 р. (розділ третій), а її виплата здійснювалася після дострокового скасування догани відповідно до розпорядження від 21.03.2013 р. № 275-рк;

- стосовно пункту 4 листа-вимоги від 25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833 щодо стягнення з осіб, винних у завдані підприємству збитків, шкоду в сумі 30463,74 грн. у порядку, передбаченому чинним законодавством, бо відповідач по справі в даному випадку посилається лише на акти законодавства, які не містять норм, що б підтверджували порушення позивачем порядку списання дебіторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності, на збитки підприємства, а містять лише загальні поняття, а рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2012 року у справі №39/5005/3187/201 позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог до Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму про стягнення 30463,74 грн. у зв'язку з тим, що заборгованість Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму виникла 04.08.2003 року, а отже, перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого права, закінчився в 2006 році. Саме з урахуванням рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2012 року у справі №39/5005/3187/201, протоколом № 13 засідання комісії позивача по списанню дебіторської заборгованості від 20.06.2012 р. комісія запропонувала списати дебіторську заборгованість за теплову енергію Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму в сумі 30463,74 грн., яка склалася станом на 04.08.2003р., на збитки підприємства у зв'язку з закінченням строку позовної давності згідно з зазначеним рішенням суду, відповідно до чого наказом директора позивача № 153 від 21.06.2012 року й було списано дебіторську заборгованість Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму на збитки підприємства в сумі 30463,74 грн..

- стосовно пункту 5 листа-вимоги від 25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833 щодо стягнення з УПФУ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська зайво виплачених внесків до держвних цільових фондів в сумі 14950,07 грн., нарахованих на надбавку, яка виплачувалася директору позивача шляхом зарахування їх до майбутніх платежів, або стягнення з осіб, винних у зайво сплачених внесках до державних цільових фондів, шкоди в сумі 24951,63 грн. у порядку, передбаченому чинним законодавством, бо зазначена вимога безпосередньо пов'язана з протиправно прийнятим відповідачем пунктом 3 листа-вимоги від 25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833 щодо виплати директору позивача ОСОБА_2 надбавки за особливий характер праці

Крім вищенаведених фактичних обставин, наведених судом першої інстанції при обґрунтуванні протиправності пунктів 2, 3, 4, 5 листа-вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833, судова колегія також звертає увагу на те, що вимоги відповідача в означених пунктах - не стосуються корегування роботи підконт рольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і відповідно обов'язкової до виконання, а є фактично вимогами про відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, що суперечить приписам пунктів 7, 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державно го фінансового контролю в Україні", оскільки не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред'явлення вимоги.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, висновки якого не спростовуються доводами апеляційної скарги відповідача, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року повинна бути залишена без змін

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, судова колегія -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області - залишити без задоволення

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року - залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов