Справа № 2а-1260/10/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2010-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2010 р. Справа № 2a-1260/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.

за участю секретаря Третяк В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Косівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про визнання інформацій таких, що не відповідають дійсності, визнання незаконними дій та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2006 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в Косівський районний суд Івано-Франківської області з адміністративним позовом до начальника Косівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності, визнання незаконними дій стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення статті 40 Конституції України, статтей 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»на звернення позивача від 01.06.2004 року та 21.06.2004 року щодо неналежного розгляду його попередніх звернень з приводу вчинення відносно нього та належного йому майна протиправних дій отримав відповіді, в яких містяться неповна і не достовірна інформація. Такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 4500 гривень.

13.07.2006 року постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області позов задоволено частково. 22.09.2006 року постановою колегії суддів в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області, постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13.07.2006 року скасовано, в задоволені позову відмовлено. 13.08.2008 року за наслідками перегляду в касаційному порядку ухвалених в даній справі рішень Вищим адміністративним судом України постанови Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13.07.2006 року та Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.09.2006 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

15.05.2009 року ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду провадження у даній справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

04.03.2010 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2009 року скасовано, а справу направлено для продовження її розгляду.

Позивач на адресу суду направив заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач в судове засідання не зявився повторно, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 01.06.2004 року та 21.06.2004 року ОСОБА_1 звернувся до Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області із заявами з приводу неналежного розгляду його попередніх звернень до вказаного органу внутрішніх справ.

Стаття 40 Конституції України передбачає, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, обєднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України «Про звернення громадян».

Частина третя статті 3 Закону України «Про звернення громадян»визначає заяву як звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Частиною четвертою вказаної статті цього Закону скаргу визначено як звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, обєднань громадян, посадових осіб.

Враховуючи, що змістом звернень позивача від 01.06.2004 року та 21.06.2004 року були вимоги про поновлення права на належний розгляд попередніх заяв позивача, порушеного діями (бездіяльністю) посадових (службових) осіб Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, то суд зазначає, що у відповідності до частини 4 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» дані звернення є скаргами.

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»встановлено терміни розгляду звернень громадян, згідно частини першої якої звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше пятнадцяти днів від дня їх отримання.

Питання розгляд зазначених скарг позивача в строк встановлений законом був предметом судового розгляду (справа за №2-44/05) та постановою Косівського районного суду в Івано-Франківській області від 04.03.2005 року, яка набрала законної сили 05.04.2005 року, визнано незаконними дії Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області при розгляді заяв від 01.06.2004 року та 21.06.2004 року, зобовязано Косівський РВ УМВС України в Івано-Франківській області вжити заходи для розгляду заяв ОСОБА_1 від 01.06.2004 року та від 21.06.2004 року, провести належний розгляд і перевірку даних заяв та дати ґрунтовну, повну відповідь скаржнику (а.с.46, 231).

07.07.2005 року відповідачем, на виконання постанови Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2005 року, направлено відповідь на звернення позивача від 01.06.2004 року та 21.06.2004 року.

Стаття 19 Закону України «Про звернення громадян»встановлює обовязки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких встановлено обовязок обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою розяснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Враховуючи вищевикладені норми, суд зазначає, що відповідач був зобовязаний обєктивно, всебічно перевірити скарги позивача, вирішити та надати обґрунтовану, вичерпну відповідь на всі поставлені в зверненях питання.

Суд погоджується з висновками позивача про порушення його права на повну, всебічну перевірку його звернень від 01.06.2004 року та 21.06.2004 року, порушення його права на отримання обґрунтованої відповіді на них.

Оскільки, сама відповідь не містить в собі відомостей про зміст проведеної перевірки скарг позивача, висновки про підтвердження чи спростування порушення прав позивача при розгляді його попередніх звернень та їх обґрунтування, що було предметом скарг від 01.06.2004 року та 21.06.2004 року, відсутні (а.с. 13-15).

Крім того, повідомлені у відповіді від 07.07.2005 року відомості суперечать встановленим судовим рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області в справі за №2-711/04 від 17.06.2004 року обставинам, а саме факту відсутності звернень позивача від 16.06.2002 року та 24.07.2002 року, надання належних та повних відповідей на звернення від 02.08.2002 року, 25.09.2002 року, 28.03.2003 року, 14.07.2003 року (а.с. 47).

У відповідності до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач в судові засідання не зявлявся, будь-яких доказів правомірності своїх дій суду не надав.

Як наслідок, суд вважає протиправними дії начальника Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області щодо розгляду 07.07.2005 року звернень ОСОБА_1 від 01.06.2004 року та 21.06.2004 року, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають до задоволення.

Розглядаючи вимоги про визнання інформації, наданої у відповідях від 30.06.2004 року та 07.07.2005 року на звернення позивача від 01.06.2004 року та 21.06.2004 року такою, що не відповідає дійсності суд прийшов до висновку, що провадження в справі в цій частині підлягає до закриття.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про інформацію»всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

В статті 177 Цивільного кодексу України зазначено, що обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вважає, що у наданих йому відповідях міститься неповна і не достовірна інформація і посилається на Закон України «Про інформацію».

Згідно статті 47 Закону України «Про інформацію»порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до статті 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі або навколишньому середовищі. Субєкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Статтею 7 Закону України «Про інформацію»встановлено, що субєктами інформаційних відносин є: громадяни України, юридичні особи та держава.

Згідно пункту першого частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи Законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені позивачем в порядку адміністративного судочинства вимоги про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності не відноситься до юрисдикції адміністративних судів і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звертається за захистом його цивільного права обєктом якого є інформація, а адміністративні суди не наділені повноваженнями щодо визнання інформації недійсною. Тобто між даними особами не існує публічно-правового спору, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди заподіяної протиправними діями відповідача, суд вважає їх такими, що підлягають до задоволення частково, позивачем обґрунтовано спричинення відповідачем моральних страждань протиправними діями відповідача щодо розгляду його звернень від 01.06.2004 року та 21.06.2004 року. Однак не наведено обґрунтувань та мотивів визначення розміру вказаної шкоди в сумі 4 500 гривень.

Суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає її обсягу та оцінює спричинену шкоду в розмірі однієї тисячі гривень, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд керується статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України та присуджує для відшкодування позивачу з Державного бюджету України документально підтверджені судові витрати відповідно до задоволених позовних вимог в розмірі 109, 79 гривень.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії начальника Косівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області ОСОБА_2 щодо розгляду звернень ОСОБА_1 від 01.06.2004 року та 21.06.2004 року.

Провадження в частині позовних вимог про визнання такою, що не відповідає дійсності інформації наданої начальником Косівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області ОСОБА_2 в листах за №3651 від 30.06.2004 року та за №4259 від 07.07.2005 року - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (78633, с.Пістинь, Косівський район, Івано-Франківська область) з державного бюджету України 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (78633, с. Пістинь, Косівський район, Івано-Франківська область) з державного бюджету України 109 (сто девять) гривень, 79 копійок понесених судових витрат.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 06.12.2010 року.