Справа № П/811/4445/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/4445/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2015 року

справа № П/811/4445/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року у справі №811/4445/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Катіон» до Кіровоградської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що висновки відповідача про порушення ТОВ «Катіон» вимог норм податкового законодавства при формуванні податку на додану вартість та податку на прибуток не відповідають дійсності, ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу. Позивач зазначає, що ним при укладенні правочинів з поставки нафтопродуктів контрагентам було дотримано вимоги чинного законодавства щодо форми та змісту правочинів, належне виконання яких підтверджується документам первинного бухгалтерського обліку. Вказане, на думку позивача, свідчить про достатність підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень – рішень, прийнятих у відношенні ТОВ «Катіон».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивачем було сформовано податок на додану вартість та податок на прибуток на підставі правочинів, які не направлені на реальне настання наслідків ними обумовлених, є недійсними в силу закону, оскільки носять безтоварний характер. За таких обставин, на думку відповідача, відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідком виявлених правовпорушень.

07.07.2015 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від відмовадача надйшло клоптання про перенесення розглдяу справи у зв'язку з відсутністю коштів на відрядження повноваженого представника відповідача для участі у судовому засіданні. Однак, колегія суддів порадившись на місці, вирішила розглянути справу за відсутності представника відповідача, з огляду на те, що відсутність коштів на відрядження не є поважною підставою для відкладення розгляду справи, крім того відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження існування зазначених в клопотанні обставин.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 14.11.2014 року по 20.11.2014 року посадовими особами Кіровоградської ОДПІ було проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «Каітон» з питань правильності нарахування податкових зобов’язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, доходів та витрат, що враховуються при визначенні об’єкта оподаткування податок підприємства по взаємовідносинах з ПП «Олівде» за серпень 2012 року, П «Дніпрокомплекс» за серпень, листопад, грудень 2013 року, січень, лютий, березень, квітень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки №8/11-23-22-04/32324824 від 27.11.2014 року.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Катіон»:

п. 185.1, п. 187.1 та п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого, підприємством завищено податкові зобов’язання з ПДВ на загальну суму 409141 грн. по взаємовідносинах з контрагентами – покупцями, в тому числі:

- за грудень 2013 року на загальну суму ПДВ 189813 грн.,

- за серпень 2014 року на загальну суму ПДВ 6288 грн.,

- за вересень 2014 року на загальну суму ПДВ 6469 грн.

п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) внаслідок чого підприємством завищено податковий кредит з ПДВ в сумі 739397.00 грн. в тому числі:

- за листопад 2013 року на загальну суму ПДВ – 174422 грн.,

- за грудень 2013 року на загальну суму ПДВ – 114670 грн.,

- за березень 2014 року на загальну суму ПДВ – 163739 грн.,

Внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість за перевірений період всього у сумі 450943 грн., в т.ч. за:

- серпень 2012 року на загальну суму ПДВ – 223 грн.,

- серпень 2013 року на загальну суму ПДВ – 7538 грн.,

- вересень 2013 року на загальну суму ПДВ – 1518 грн.,

- листопад 2013 року на загальну суму ПДВ – 144025 грн.,

- січень 2014 року на загальну суму ПДВ – 1989 грн.,

- березень 2014 року на загальну суму ПДВ – 130097 грн.,

- травень2014 року на загальну суму ПДВ – 4023 грн.,

- червень 2014 року на загальну суму ПДВ – 6368 грн.,

- серпень 2014 року на загальну суму ПДВ – 8265 грн.,

- вересень 2014 року на загальну суму ПДВ – 9557 грн.

Також, підприємством занижено в декларації з податку на додану вартість рідок 24 «Залишок від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до податкового кредиту наступного податкового періоду» за вересень 2014 року на суму 120687 грн.

п. 135.2, п. 135.4ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством завищено витрати, що враховуються при визначенні об’єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за первіряємий період на загальну суму 849 429 грн., в т.ч.:

за ІІІ квартал 2012 року в сумі 129437 грн.,

за 2013 рік в сумі 719992 грн.

п.138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138 пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством завищено витрати, що враховуються при визначенні об’єкта оподаткування податком на додану на прибуток підприємств на загальну суму 2017120 грн., в т.ч.:

за ІІІ квартал 2012 року в сумі 128321 грн.,

за 2013 рік в сумі 1888799 грн.

внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток а перевіряє мий період всього на суму 221840 грн., в т.ч.:

за ІІІ квартал 2012 року завищено податку на прибуток на суму 234 грн.,

за 2013 рік занижено податку на прибуток на суму 222074 грн..

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення – рішення:

№000292204 від 08 грудня 2014 року, яким позивачу збільшено грошове зобов’язання з податку на прибуток підприємств на суму 322716 грн., в т.ч.: за основним платежем на суму 221840 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 110920 грн..

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що висновки акту перевірки не відповідають дійсним обставинам справи, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі означеного Акту є незаконними та необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку, визначені ст.139 ПК України.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв’язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв’язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 13.08.2013 року між ТОВ "Катіон" (покупець за договором) та ПП "Дніпрокомлект" (постачальник за договором) укладено договір поставки №130801. Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується поставити нафтопродукти, відповідно до накладних або рахунків - фактур, а покупець оплатити та прийняти його на умовах, викладених в договорі (т.1, а.с.65-67).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором, ПП "Дніпрокомлект" в період, який перевірявся, поставило ТОВ "Катіон" бензин.

Факт поставки нафтопродуктів підтверджується наявними у матеріалах справи рахунками на оплату, накладними, податковими накладними та товарно-транспортними накладними (т.1: а.с.68-79, 90-113, 132-143, 155-158, 164-175, 189-200, 212-215).

Оплату вартості придбаного товару позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується копіями банківських виписок та не заперечувалось відповідачем в акті перевірки (т.1: а.с.81-89, 116-131, 145-154, 160-163, 177-188, 202-211, 217-219).

На підтвердження реальності транспортування товару по видаткових накладних за серпень, листопад - грудень 2013 року, січень-квітень 2014 р., позивачем надано до суду належно оформлені товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (т.1: а.с.71, 79, 101, 105, 109, 113, 139, 143, 158, 167, 171, 175, 192, 196, 200, 215).

09.08.2012 року між ПП "Олівде" (продавець за договором) та ТОВ "Катіон" (покупець за договором) укладено договір поставки нафтопродуктів. Предметом укладеного договору є постачання паливно-мастильних матеріалів (т.1 а.с.239-241).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором, ПП "Олівде" в період, який перевірявся, поставило ТОВ "Катіон" мазут М-100.

Оплату вартості придбаного товару позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується копіями банківських виписок та не заперечувалось відповідачем в акті перевірки (т.1 а.с. 245-246).

Досліджені вище документи відповідають вимогам чинного законодавства, та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов’язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість та податку на прибуток у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про реальність господарських операцій між позивачем та ПП "Олівде" , а також ПП "Дніпрокомлект" наслідком яких є поставка товару.

Щодо доводів відповідача стосовно безтоварності означених господарських операцій з огляду на відсутність документів, що підтверджували б факт транспортування товару на склад позивача, суд зазначає наступне.

Відсутність лише товарно-транспортних накладних не позбавляє господарські операції їх реального змісту, з урахуванням наявних видаткових накладних, оплати за поставлений товар (послуги) та подальшого використання товару у власній господарській діяльності платника податків, що у своїй сукупності підтверджує отримання товару (послуг) і як наслідок наявність у платника права на формування податкового кредиту. Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., визначено такий документ як товарно-транспортна накладна та подорожній лист. Між тим, вказані Правила не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов’язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що по господарських операціях за якими позивач виступав одночасно і замовником і виконавцем транспортування товару, надано товарно – транспортні накладні на транспортування товару.

Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 Інструкції №281/171/578/155 відпуск нафти споживачам здійснюється на підставі попередньо укладених договорів, а нафтопродуктів - на підставі договорів або за готівку. Відпуск нафти і нафтопродуктів здійснюється шляхом їх відвантаження споживачам магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, водним, залізничним і автомобільним транспортом.

Порядок відпуску нафти та нафтопродуктів автомобільним транспортом визначено пунктом 7.5 Інструкції №281/171/578/155.

Так, згідно з пунктами 7.5.1, 7.5.4 Інструкції №281/171/578/155 нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Контролювання наливання нафти або нафтопродуктів здійснює оператор автоматизованої системи наливу, а кількість налитого до міри повної місткості продукту здійснюється водієм автоцистерни на підставі договору постачання.

Нафтопродукти відпускаються у технічно справну та чисту тару відповідно до вимог ДСТУ 4454 після пред'явлення представником вантажоодержувача доручення і свідоцтва про повірку автоцистерни.

Відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності. (пункт 7.5.6 Інструкції №281/171/578/155).

Як вбачається зі змісту акту перевірки податковим органом при проведенні перевірки позивача не надано оцінки в чому саме полягає порушення позивачем вимог норм законодавства під час документального оформлення транспортування товару, та які саме обов’язкові документи первинної звітності крім ТТН, відсутні у позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання податкового органу на відсутність товарно-транспортних накладних як на підставу для невизнання податкової звітності позивача, зокрема й формування податкового ним кредиту у звітному податковому періоді.

В свою чергу, акт перевірки містить посилання податкового органу на відсутність у контрагентів позивача необхідних обсягів для ведення господарської діяльності, зокрема, вказана інформація міститься в автоматизованих базах даних податкового органу та була використана під час перевірки як підстава для невизнання реальності господарських операцій, що мали місце у перевіряжємий період.

З цього приводу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо правомірності формування позивачем податку на додану вартість та податку на прибуток за рахунок договорів, укладеними позивачем з ПП "Олівде" , а також ПП "Дніпрокомлект", на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі податкових накладних, отриманих в ході реального здійснення господарської операції, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з’ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв’язку з чим підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Кіровоградської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області – залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року у справі №811/4445/14– без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко