Справа № 817/1690/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/1690/15

03 серпня 2015 року 10 год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Федорук В.Б.

відповідача: не прибула,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Здолбунівського районного центру зайнятості
доОСОБА_2
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

Здолбунівський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення допомоги по безробіттю у сумі 3399,12 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила суду на їх обґрунтування, що ОСОБА_2 з 03.04.2014 року по 30.01.2015 року була зареєстрована у центрі зайнятості як безробітна, у зв'язку з чим їй виплачено допомогу по безробіттю у загальній сумі 3399,12 грн. За наслідками розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення позивачем виявлено приховування відповідачем доходів, а саме від здачі в оренду нерухомого майна, виплачених їй як самозайнятій особі орендарями. Позивач вважає, що з огляду на положення Законів України "Про зайнятість населення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", вказані обставини є підставою для стягнення виплаченої відповідачу допомоги по безробіттю у судовому порядку. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень на адміністративний позов не подала.

Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що 03.04.2014 року ОСОБА_2 звернулась до Здолбунівського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного (а.с. 4-7).

За період з 03.04.2014 року по 17.10.2014 року позивачем було виплачено відповідачу допомогу по безробіттю у загальній сумі 3399,12 грн. (а.с. 8).

18.03.2015 року Здолбунівським районним центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", за наслідками якого встановлено приховування ОСОБА_2 доходів під час перебування на обліку в службі зайнятості, про що складено акт №16-15 (а.с. 9-13).

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 24.03.2015 року №06-769 про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у сумі 3399,12 грн., проте у добровільному порядку вказану суму не відшкодовано (а.с. 14-15).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI від 05.07.2012 року (надалі - Закон України №5067-VI), статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України №5067-VI, зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №1533-III від 02.03.2000 року передбачено, що одним із видів забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю.

Пунктом 8 частини 1 статті 45 Закону України №5067-VI визначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Частиною 3 статті 44 Закону України №5067-VI встановлено, що відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Крім того, в силу вимог частини 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №1533-III від 02.03.2000 року, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

За змістом частини 3 статті 36 вказаного Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як закріплено у пункті 5 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, що затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №60/62 від 13.02.2009 роки, зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №232/16248 від 12.03.2009 року (надалі - Порядок), перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили.

Матеріалами справи підтверджується, що в процесі обміну даними між центром зайнятості та органом доходів і зборів виявлено, що згідно відомостей Державного реєстру фізичних осіб у ІІ-ІІІ кв. 2014 року ОСОБА_2 отримала доходи за ознакою "157", виплачені їй як самозайнятій особі ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 16).

Судом також встановлено, що до Здолбунівського районного центру зайнятості надійшов лист від гр. ОСОБА_3, зареєстрований 18.03.2015 року вх. №147-п, в якому останній повідомив, що 15.11.2011 року між ним та ОСОБА_2, яка виступала в якості орендодавця, було укладено договір суборенди частини приміщення магазину "Продукти" за адресою: вул. Паркова, 68, м. Здолбунів. За умовами даного договору розмір орендної плати складав 1500 грн./міс., станом на жовтень 2014 рік договір не було розірвано (а.с. 10-13, 36).

При цьому, у заяві про надання статусу безробітного від 03.04.2014 року ОСОБА_2 проінформувала Здолбунівський районний центр зайнятості про те, що вона не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів та не забезпечує себе роботою самостійно.

Отже, мало місце умисне невиконання відповідачем своїх обов'язків в частині надання нею недостовірних відомостей щодо отримуваних нею доходів під час перебування її на обліку позивача як безробітної.

Суд приходить до висновку, що отримання винагороди за цивільно-правовим договором впливає на склад доходів особи, якій надано статус безробітного та є обставиною, з настанням якої положення законодавства пов'язують припинення реєстрації особи в якості безробітного та виплату такій особі матеріального забезпечення.

Правова позиція аналогічного характеру висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року по справі №21а-20а15, яка згідно з ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування судом.

У пункті 8 Порядку зазначено, що у разі відмови особи повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк, стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

За практикою Верховного Суду України (постанови від 14.02.2012 року по справі №21а-1099а10, від 13.04.2010 року №21-320во10), яка згідно з ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування судом, спори з приводу стягнення коштів неправомірно отриманої допомоги по безробіттю є публічно-правовими та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають до задоволення повністю.

Судові витрати по справі на користь сторін не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Здолбунівського районного центру зайнятості допомогу по безробіттю у сумі 3399 (три тисячі триста дев'яносто дев'ять) грн. 12 (дванадцять) коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.