Справа № 812/174/15
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року справа №812/174/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Шишова О.О., суддів Міронової Г.М.,Сухарька М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 р. у справі № 812/174/15 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства "Старобільський молокозавод" про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 13370,82 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 120,33 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів(далі позивач,Фонд) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Старобільський молокозавод" про стягнення адміністративно - господарських санкцій в сумі 13370,82 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 120,33 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015року задоволенні позовних вимог Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства "Старобільський молокозавод" про стягнення адміністративно - господарських санкцій в сумі 13370,82 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 120,33 грн.. - було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ "Старобільський молокозавод" вжито всіх передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів у 2014 році.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідачем не виконані вимоги чинного законодавства щодо додержання встановленого нормативу створення робочих місць для інвалідів, що є порушенням відповідачем правил здійснення господарської діяльності, та як наслідок - стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій та пені.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

За правилами частинипершої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першоїінстанціїздійснюється в межах апеляційноїскарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Державною службою з питань інвалідів та ветеранів. Бюджетна установа Фонд є правонаступником Фонду соціального захисту інвалідів як урядового органу, що визначено п.п.1-2 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року № 129 (далі - Положення) (із наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до п.4 Положення основними завданнями Фонду є реалізація в межах своєї компетенції заходів щодо забезпечення зайнятості та працевлаштування інвалідів; виконання програм щодо соціального захисту інвалідів.

Для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Міністерством соціальної політики України та Державною службою з питань інвалідів та ветеранів України утворюються територіальні відділення Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що передбачено п.12 Положення.

Згідно з ч.ч.9-10 ст. 20 Закону № 875-ХІІ, спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах Фонд виступає у якості суб'єкта владних повноважень, який звернувся до адміністративного суду на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство "Старобільський молокозавод", ідентифікаційний код 00444837, є юридичною особою та зареєстроване у якості роботодавця Луганським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів 19.12.2012 за № 44/251/4, що підтверджується довідкою про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 19.12.2012 № 2185 (а.с.5).

Відповідно до ст.7 Закону № 875-ХІІ, законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Так, згідно ст.17 цього Закону, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Статтею 19 зазначеного Закону встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів ПАТ "Старобільський молокозавод" за 2014 рік від 15.01.2015 форми № 10-IIІ, наданого до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 233 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 8, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (осіб) - 9, фонд оплати праці штатних працівників складає 3115,40 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 13370,82 грн. (а.с.6).

Відповідно до ст.20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Таким чином, внаслідок невірного обчислення кількості інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону, відповідачем у відповідності до викладених приписів законодавства не було виконано нормативу по створенню 1 робочого місця по працевлаштуванню інвалідів, відповідачем згідно до вимог ст. 20 вказаного Закону мало сплатити позивачеві адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до п. 2 Порядку № 70, обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

За несвоєчасну сплату ПАТ "Старобільський молокозавод" адміністративно-господарських санкцій за 2014 рік Луганським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів нараховано підприємству адміністративно-господарську санкцію у розмірі 32390,00 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 226,73 грн., про що зазначено у розрахунку суми позову (а.с.7).

Частиною 3 ст. 18 Закону № 875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст. 18-1 Закону № 875-ХІІ Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Як зазначалось раніше відповідачем у 2014 році працевлаштовано лише вісім інвалідів замість дев'яти, визначених згідно положень статті 19 Закону.

Факт працевлаштування 8 інвалідів на підприємстві відповідача у 2014 році сторонами не заперечується.

Згідно звітності щодо інформації про попит на робочу силу (вакансії) (ф. 3-ПН) відповідач протягом 2014 року подавав щомісяця до Старобільського районного центру зайнятості інформацію про наявність вакансій для інвалідів (а.с.29-65).

Також, відповідачем з січня по липень 2014 до Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів надсилались листи з приводу направлення для працевлаштування двох інвалідів на створені вакантні місця (а.с.66-72).

Листи з таким самим змістом надсилались відповідачем до управління труда і соціального захисту населення з січня по грудень 2014 року та до Старобільського районного центру зайнятості (а.с.74-96).

Таким чином, відповідач інформував Старобільський центр зайнятості про створення вакантних посад для інвалідів, однак, останній інвалідів для працевлаштування не направляв та відмови у працевлаштуванні інвалідів не допускав.

Як вбачається яз штатного розпису, що посади, які зазначені у звітності форми 3-ПН, дійсно передбачені штатним розписом, але суд не розцінює його у якості належного та допустимого доказу, оскільки копії штатного розпису не завірені належним чином (а.с.109-111).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, доказів того, що відповідач, відмовило інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у встановленому порядку позивачем не надано.

Проте, вищенаведені заходи не призвели до позитивних результатів щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Приймаючи до уваги наведене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідачем були вжиті всі заходи зі створення нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, не працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача не є його провиною, оскільки воно виконало усі передбачені законодавством заходи. Обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України 20.06.2011 року за результатами адміністративної справи № 21-60а11 з одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

За таких обставин, відповідачем були вжиті всі залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 134491,15 грн.

Доводи апелянта про те, що звітування відповідача перед центром зайнятості про наявність вакантних місць для інвалідів не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання нормативу робочих місць для вказаної категорії осіб, колегія суддів не приймає через необґрунтованість, оскільки сам факт відсутності на підприємстві працевлаштованих інвалідів не є безспірною ознакою наявності відповідальності підприємства, яка могла настати лише у випадку, не вчинення останнім прямо передбачених законодавством заходів щодо працевлаштування інвалідів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційноїскарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 р. у справі № 812/174/15 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 р. у справі № 812/174/15-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Колегія суддів : О.О.Шишов

Г.М.Міронова

М.Г.Сухарьок