Справа № 807/3619/13-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Київ К/800/40584/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Розваляєвої Т.С.,

Чумаченко Т.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.01.2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, Головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління з контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області - державного інспектора сільського господарства України в Закарпатській області Карасьова Івана Ілліча про визнання дій з оформлення акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26.04.2013 протиправним,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, Головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління з контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області - державного інспектора сільського господарства України в Закарпатській області Карасьова Івана Ілліча про визнання дій з оформлення акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26.04.2013 протиправним.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.01.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.01.2014 року - без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.01.2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.12.2012 року Тернівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області прийнято рішення № 402 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2, мешк. АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», яким затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано її у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в селі Терново урочище «Замлинівка» площею 0.2073 га.

Головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства управління з контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області - державним інспектором сільського господарства України в Закарпатській області Карасьовим І.І. на підставі заяви громадянина ОСОБА_4 проведена позапланова перевірка з питань дотримання вимог земельного законодавства Тернівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області при прийнятті рішення від 18.12.2012 року № 402 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2, мешк. АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд».

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26.04.2013 року, в якому зафіксовано, що рішення Тернівської сільської ради Тячівського районі Закарпатської області від 18.12.2012 року № 402 прийнято з порушенням вимог статті 39 Земельного кодексу України, відповідно до якої використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Також зроблено висновок про необхідність направлення в Тернівську сільську раду Тячівського району Закарпатської області клопотання на приведення у відповідність до вимог земельного законодавства вказаного вище рішення шляхом його відміни.

Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області на адресу Тернівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області 20.05.2013 року надіслано клопотання № 04/2527/240 про приведення рішення Тернівської сільської ради від 18.12.2012 № 402 у відповідність до вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.04.2012 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Санофі-Авентіс Франція» до Міністерства охорони здоров'я України, треті особи - Державне підприємство «Державний фармакологічний центр Міністерства охорони здоров'я України», Відкрите акціонерне товариство «Фармак», Компанія «Мілі Хелскере Лімітед», Компанія «Новахім Індастріз Лімітед», про визнання протиправними та скасування рішень.

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на вищевикладене, у справі, за якою розглядається дана касаційна скарга, насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача (внаслідок прийняття оскаржуваних рішень).

Враховуючи, що актом перевірки та клопотанням про приведення рішення у відповідність з вимогами земельного законодавства безпосередньо не порушені права, свободи чи інтереси позивача в публічно-правових відносинах та не породжені будь-які правові наслідки для позивача, колегія суддів погоджується з висновками судів передніх інстанцій про безпідставність позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.01.2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, Головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління з контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області - державного інспектора сільського господарства України в Закарпатській області Карасьова Івана Ілліча про визнання дій оформлення акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26.04.2013 протиправним - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

Т.С. Розваляєва

Т.А. Чумаченко