Справа № 2-а/20/2010
Суддя: Моргун Г. Л.
Дата ухвалення: 2010-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-20 / 10
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2010 року , Володарський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Моргун Г.Л.

при секретарі Сіваченко Л.В.,

розглянувши справу в відкритому судовому засіданні, в смт Володарка, за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до: ОСОБА_2 районної санітарно-епідеміологічної станції ;

Управління Пенсійного фонду України у Володарському районі;

третя особа , яка не заявляє самостійних вимог : Київська обласна санітарно-епідеміологічна станція

про оскарження дій субєкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у січні 2010 року звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим , що 4 травня 1982 року її було прийнято на роботу в Ставищанську районну санітарно-епідеміологічну станцію на посаду медстатистика. 17 січня 1983 року її було переведено з цієї посади на посаду інструктора-дезінфектора . 28 травня 2007 року і по даний час вона перебуває у відпустці до догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. В серпні 2008 року вона звернулася до головного лікаря Ставищанської районної СЕС з проханням надати їй трудову книжку для ознайомлення, та звернулася з цією трудовою книгою до Пенсійного фонду за консультацією , чи дійсно вона має право на отримання пенсії за вислугу років, однак отримала відповідь , що згідно кваліфікаційного довідника займаних посад такої посади , яка вказана у її трудовій книжці не існує. Відповідно до постанови Володарського районного суду Київської області від 14 травня 2009 року дії головного лікаря Ставищанської районної СЕС визнано неправомірними та зобовязано Ставищанську СЕС підтвердити стаж роботи за період з 1982 року , шляхом внесення вірних записів до трудової книжки. 28 жовтня 2009 року позивач звільнилася з роботи за власним бажанням , про що було видано наказ та вручено на руки дублікат трудової книжки . При цьому вона помітила , що в трудовій книжці є запис про її переведення з однієї посади на іншу , про що раніше вона не знала, її ніколи про це не повідомляли та не ознайомлювали, оскільки вона весь час виконувала однакові обовязки . Отримавши дублікат трудової книжки вона звернулася до управління Пенсійного фонду за призначенням пенсії за вислугою років, але отримала відмову оскільки згідно записів у трудовій книзі стаж який надає право на отримання пенсії за вислугою років складає лише 23 роки 5 місяців 23 дні. Позивач звернулася до ГУ Пенсійного фонду у Київський області з проханням провести перевірку відносно спірного періоду з 01.02.1992 року по 02.10.1995 рік . 21 січня 2010 року вона отримала відповідь про те , що було проведено перевірку в ході якої виявлено , що її дійсно було переведено на посаду дезінфектора з 01.02.1992 року , що стверджено наказом від 1992 року та відомостями про отримання зарплати за 1993 рік та 1994 рік.

Позивач вважає , що право її порушено, оскільки її ніхто не повідомляв про переведення з однієї посади на іншу , вона не була ознайомлена з таким наказом , окрім того її посадові обовязки протягом усього часу роботи в СЕС не змінювалися. Вона вважає , що її переведення з посади інструктора дезінфектора на посаду дезінфектора з 01.02.1992 року по 02.01.1995 року є незаконним і порушує її право на отримання пенсії за вислугою років, оскільки вона всі роки виконувала роботи зі шкідливими умовами праці.

Позивач просить суд визнати незаконним переведення з посади інструктора-дезінфектора на посаду дезінфектора в період з 01.02.1992 року по 02.01.1995 року. Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Володарському районі врахувати період роботи з 01.02.1992 року по 02.01.1995 року до трудового стажу , що дає право на пенсію за вислугу років.

В попередньому судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини викладені у позові, уточнила позовні вимоги та просила суд визнати незаконним переведення з посади інструктора-дезінфектора на посаду дезінфектора в період з 01.02.1992 року по 02.01.1995 року. Встановити , що ОСОБА_1 в період з 01.02.1992 року по 02.01.1995 року працювала на посаді інструктора-дезінфектора в ОСОБА_2 районній СЕС. Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Володарському районі врахувати період роботи на посаді інструктора дезінфектора в Ставищанській районній СЕС з 01.02.1992 року по 02.01.1995 рік до трудового стажу , що дає право на пенсію за вислугу років.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної санітарно-епідеміологічної станції вимоги позивача не визнала, вказуючи, що перелік обставин , що складають підставу позову та слугують обґрунтуванням позовних вимог , не відповідають за змістом оскарженню дій субєкта владних повноважень. Незаконне переведення позивача з однієї роботи на іншу є питанням індивідуального трудового спору. Згідно ст.233 Кодексу Законів про Працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня , коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач у своїй позовній заяві повідомляє , що 29 жовтня 2009 року ОСОБА_1 отримала на руки дублікат трудової книжки і помітила , що в ній зроблені записи щодо переведень її з посади інструктора-дезінфектора на посаду дезінфектора в період з 01.02.1992 року по 02.01.1995 року , що виконуючи всі ці роки одну й ту саму роботу , вона навіть і не здогадовулася про те , що її було переведено на іншу роботу. Ця інформація є неправдивою. Працюючи в Ставищанській райСЕС ОСОБА_3 наказами № 27 „ О доплате від 01.04.1993 року ; № 17 „ Про доплату від 03.01.1994 року та № 11 „ Про доплату за додаткову роботу від 02.01.1995 року була допущена до ведення книги наказів. Наказ № 10 „ Про переведення на іншу роботу від 02.01.1995 року в книзі наказів, де значиться : „ Перевести дезінфектора ОСОБА_3 на посаду дезінструктора-дезінфектора з 02.01.1995 року, було занесено особисто рукою позивача. Крім того , в „Личной карточке ОСОБА_1 , яка заповнена також особисто рукою позивача значиться запис назви посади „ Дезінфектор згідно наказу № 31 від 01.02.1992 року, який підтверджено особистим підписом ОСОБА_3 Тому , 01.02.1992 року , 02.01.1995 року вважаються датами, коли позивач дізналася про своє переведення на іншу роботу. Виходячи з вищевикладеного , тримісячний строк з дня , коли позивач дізнався про порушення свого права давно пройшов. Відповідно до ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України у Володарському районі вимоги позивача не визнала (а.с. 17-18) вказуючи , що ними право позивача не було порушено, оскільки на момент розгляду справи в суді позивач ОСОБА_1 до їх установи за призначенням пенсії не зверталась, жодних відмов вони їй у цьому не робили. У відповідності до листа ГУ ПФУ у Київський області № 1408-01 від 09.12.2009 року Управлінню було доручено лише перевірити штатний розпис по районній СЕС в спірні періоди, посадові інструкції, накази та інші документи , що зможуть допомогти зробити висновок про правильність внесення найменування посади в трудову книжку. Так , 22.12.2009 року заступником начальника управління начальником відділу з призначення пенсій ОСОБА_4 та головним спеціалістом відділу з призначення пенсій Гурською була проведена перевірка спеціального стажу роботи ОСОБА_1 про що було складено відповідний акт , який приєднано до матеріалів справи ( а.с.19-20).

Представник третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог : Київська обласна санітарно-епідеміологічна станція вимоги позивача визнала частково, при цьому не навівши суду, з яких міркувань вони виходять.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

По справі встановлено , що відповідно до записів у дублікаті трудової книжки (а.с.4) ОСОБА_3 04.05.1982 року була прийнята на роботу до Ставищанської районної СЕС на посаду статистика медичного, про що було зроблено відповідний запис на підставі наказу № 47 від 03.05.1982 року . 17.01.1983 року її було переведено з цієї посади на посаду інструктора-дезінфектора. 01.02.1992 року переведено з посади інструктора-дезінфектора на посаду дезінфектора відповідно до наказу № 32 від 01.02.1992 року . Запис № 4 від 02.01.1995 року вказує, що ОСОБА_3 переведена з посади дезінфектора на посаду інструктора-дезінфектора . Звільнення відбулося за власним бажанням , згідно ст. 38 КЗпП України , відповідно до наказу № 47 від 29.10.2009 року (а.с.4).

14 травня 2009 року Володарським районним судом Київської області по справі № 2-а-30 /09 було прийнято постанову , якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Ставищанської районної санітарно-епідеміологічної станції про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано дії головного лікаря Ставищанської районної санітарно-епідеміологічної станції Київської області ОСОБА_5 неправомірними. Зобовязано Ставищанську районну санітарно-епідеміологічну станцію Київської області підтвердити стаж роботи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на займаних нею посадах за період з 1982 року по сьогоднішній день, шляхом внесення вірних записів до трудової книжки ( а.с.5-6).

Спір між позивачем та ОСОБА_2 районною санітарно-епідеміологічною станцією виник з приводу переведення ОСОБА_1 з посади інструктора-дезінфектора на посаду дезінфектора 01.02.1992 року. Досліджений в судовому засіданні наказ № 32 від 01.02.1992 року по ОСОБА_2 районній санепідстанції вказує на перевід ОСОБА_1 на посаду дезінфектора з 01.02.1992 року (а.с.7).

Стаття 32 Кодексу законів про працю України ( в редакції , яка діяла в 1992 році ) зазначає , що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статтях 33 і 34 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні протягом 1992 року змін в організації виробництва і праці у ОСОБА_2 районній санепідстанції не відбувалось , про переведення позивач не була повідомлена за два місяці як того вимагає наведена вище норма закону, оскільки про наказ № 32 від 01.02.1992 року по ОСОБА_2 районній санепідстанції вона дізналась лише після 29 жовтня 2009 року, а саме після звільнення з роботи за власним бажанням , згідно наказу № 47 від 29.10.2009 року та вручення їй на руки дублікату трудової книжки.

Відповідно посилання представника Ставищанської районної санітарно-епідеміологічної станції на те, що позивач пропустив встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду не знаходить свого підтвердження та не заслуговує на увагу, оскільки позивач дізналась про порушене право 29.10.2009 року , а до суду з позовом звернулась 26.01.2010 року в межах трьохмісячного строку передбаченого законом.

Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року „ Про практику розгляду судами трудових спорів переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника.

В судому засіданні встановлено, що згоди на переведення з посади інструктора-дезінфектора на посаду дезінфектора позивач не надавала. Посилання у своїх письмових запереченнях ( а.с. 81) Ставищанської районної СЕС на те у книзі наказів переведення дезінфектора ОСОБА_3 на посаду дезінструктора-дезінфектора з 02.01.1995 року, було зроблено особисто рукою позивача спростовується показами представника позивача та показами представника Ставищанської районної СЕС ОСОБА_6, яка вказала, що запис щодо переведення у книзі наказів зроблено не позивачкою .

Ст.71 ч. 2 КАС України вказує , що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльність покладається на відповідача , якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд у судовому засіданні розяснив наведену норму закону представникам відповідачів по справі , та зобовязав на підтвердження своїх заперечень проти позову надати для дослідження у судовому засіданні відповідні докази : статут установи, свідоцтво про державну реєстрацію , штатні розписи за спірні періоди та посадові інструкції позивача за спірні періоди 1992 - 1995 роки . В супереч наведеному представник Ставищанської районної СЕС на виклик суду не прибув, письмові докази суду не надав, надіслали до суду телеграму, в якій просять розгляд проводити без їх участі (а.с. 93). Таким чином наведена норма Закону відповідачем не була виконана, вимоги суду також, відповідач - Ставищанська районної СЕС не надала суду доказів, які стверджували б правомірність їх дій.

Суд погоджується із позицією представника відповідача управління Пенсійного фонду України у Володарському районі відносно того , що ними право позивача не було порушено, оскільки на момент розгляду справи в суді позивач ОСОБА_1 до їх установи за призначенням пенсії не зверталась, жодних відмов вони їй у цьому не робили. У відповідності до листа ГУ ПФУ у Київський області № 1408-01 від 09.12.2009 року Управлінню було доручено лише перевірити штатний розпис по районній СЕС в спірні періоди, посадові інструкції, накази та інші документи , що зможуть допомогти зробити висновок про правильність внесення найменування посади в трудову книжку. 22.12.2009 року заступником начальника управління начальником відділу з призначення пенсій ОСОБА_4 та головним спеціалістом відділу з призначення пенсій Гурською була проведена перевірка спеціального стажу роботи ОСОБА_1 про що було складено відповідний акт , який приєднано до матеріалів справи .

Беручи до уваги вище викладене , суд прийшов до наступних висновків: право позивача було порушено ОСОБА_2 районною санітарно-епідеміологічною станцією, з якою позивач перебувала у трудових відносинах з 4 травня 1982 року по 29 жовтня 2009 року . Зокрема, вказаною установою було допущено незаконне переведення ОСОБА_1 з посади інструктора-дезінфектора на посаду дезінфектора в період з 01.02.1992 року по 02.01.1995 року, що позбавляє позивача в установленому законом порядку встановити та отримувати пенсію за вислугою років, оскільки вона всі роки виконувала роботи зі шкідливими умовами праці.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 233 КзпП України , ст.ст. 6, 7, 8, 11, 17, 71, 128, 161 163 Кодексу Адміністративного Судочинства України , суд , -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 про оскарження дій субєкта владних повноважень задовольнити частково.

Визнати незаконним переведення ОСОБА_1 з посади інструктора-дезінфектора на посаду дезінфектора в період з 01.02.1992 року по 02.01.1995 року в ОСОБА_2 районній санітарно - епідеміологічній станції.

Встановити , що ОСОБА_1 в період з 01.02.1992 року по 02.01.1995 року працювала на посаді інструктора-дезінфектора в ОСОБА_2 районній санітарно-епідеміологічній станції.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення . Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження .

СУДДЯ : Г.Л.Моргун