Справа № 811/966/13-а
Суддя: В.С. Мирошниченко
Дата ухвалення: 2013-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2013 року Справа № 811/966/13-а

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мирошниченка В.С.

за участю секретаря судового засідання Озерної М.О.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача- Мехеда О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України в Кіровоградській області до Головного управління юстиції у Кіровоградській області про визнання дій протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Кіровоградській області, в якому просить:

1) визнати неправомірними дії щодо винесення постанов "Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій" від 11.03.13р. за ВП №31338930, "Про відкриття виконавчого провадження" та стягнення з РУ ДСАТ 108,89 грн. від 13.03.13р. за ВП №37015275, "Про відкриття виконавчого провадження" та стягнення з РУ ДСАТ 850 грн. виконавчого збору від 13.03.13р. за ВП "37015233, "Про стягнення з боржника виконавчого збору" 850 грн. за ВП №31338930 та від 13.03.13 "Про відкриття виконавчого провадження" по стягненню штрафу у сумі 680 грн. з РУ ДСАТ.

2) визнати незаконними та скасувати постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області "Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій" від 11.03.13р. за ВП №31338930, "Про відкриття виконавчого провадження" та стягнення з РУ ДСАТ 108,89 грн. від 13.03.13р. за ВП №37015275, "Про відкриття виконавчого провадження" та стягнення з РУ ДСАТ 850 грн. виконавчого збору від 13.03.13р. за ВП № 37015233, "Про стягнення з боржника виконавчого збору" 850 грн. за ВП №31338930 та від 13.03.13 "Про відкриття виконавчого провадження" по стягненню штрафу у сумі 680 грн. з РУ ДСАТ.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач фактично виконав рішення суду апеляційної інстанції щодо поновлення ОСОБА_3 на роботі та виплати середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул. В свою чергу державним виконавцем безпідставно були прийняті оскаржувані постанови: про поновлення виконавчого провадження, стягнення витрат на проведення виконавчих дій, виконавчого збору, відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору.

Представники позивача позов підтримали повністю. Пояснили, що вказані постанови винесені з порушенням Закону України "Про виконавче провадження" та порушують права та інтереси позивача.

Представник відповідача позов не визнав. Зазначив, що оскаржувані постанови винесені відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Умовою для стягнення виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій є невиконання судового рішення у встановлений строк для виконання, а не фактичне виконання за виконавчим документом, як вважає позивач.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст.17 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист №1170/2а-384/11 про поновлення ОСОБА_3 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів РУДСАТ ДПА України у Кіровоградській області з 10.01.2011р. та зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.01.2011р. по 07.02.2012р.

На підставі заяви ОСОБА_3 від 20.02.2012р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.02.2012р. щодо примусового виконання виконавчого листа №1170/2а-384/11 від 15.02.2012 р. Цією постановою встановлено - боржнику виконати її негайно.

Таким чином, строк на добровільне виконання рішення даної категорії, державним виконавцем не встановлюється.

Частиною третьою статті 30 Закону № 606-XIV передбачено, що негайному виконанню підлягають рішення: 1) про стягнення аліментів, заробітної плати в межах платежів, вирахуваних за один місяць, а також про стягнення усієї суми боргу за такими виплатами, якщо рішенням передбачено її негайне стягнення; 2) про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника; 3) в інших випадках, якщо негайне виконання передбачено законом і про це зазначено у виконавчому документі.

Частиною четвертою статті 30 Закону № 606-XIV встановлено, що у разі, якщо рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у статті 17 цього Закону, і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Статтею 76 Закону № 606-XIV передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивачем прийнятий наказ №10-0 від 21.02.12р. про поновлення ОСОБА_3 на посаді нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.01.11р. по 07.02.12р. та виплату згідно чинного законодавства в межах кошторисних призначень.

Відповідно до ч.2 ст. 25 ЗУ № 606-XIV у постанові державний виконавець зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що в постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зазначено ст.25 ЗУ № 606-XIV, що передбачає про обов'язок документального повідомлення про виконання рішення.

Не отримавши у визначений строк документального підтвердження виконання рішення суду від боржника, державним виконавцем 27.02.12р. виноситься постанова про накладення штрафу у розмірі 680 грн. разом з вимогою : зобов'язано повторно боржника виконати рішення суду.

Однак, позивач повідомляє державного виконавця лише 29.02.12р. листом від 27.02.11р. №666/32-131 про видання наказу №10-0 від 21.02.12р. та про те, що вони звернулися до Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості щодо з'ясування порядку та розміру утриманої суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг по безробіттю ОСОБА_3 та доцільності виплати безпосередньо поновленому працівнику (а.с.41,43,44). Листом від 01.03.12р. №697/32-131 позивач повідомляв про те, що ОСОБА_3 нараховано середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 874,42 грн. та в термін виплати авансу буде виплачено середньомісячний заробіток у сумі 2 326 грн. 60 коп.(а.с.42)

05.04.12р. позивач інформує відповідача про те, що Кіровоградський МЦЗ листом повідомило, що розрахунок суми виплаченого забезпечення та вартості наданих ОСОБА_3 соціальних послуг, буде надано після надання відповідних документів, отже питання щодо розміру суми коштів які необхідно сплатити роботодавцю на підставі п.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" станом на 05.04.12р. не з'ясоване. Рекомендовано звернутися до суду з заявою про відстрочку виконання рішення.(а.с.51-52)

В судовому засідання представники позивача пояснювали суду, що повідомити державного виконавця про стан виконання рішення суду не могли вчасно, вказуючи на ряд причин: по-перше, чекали поки ОСОБА_3 ознайомитися з виданим наказом, так як вона не з'являлася; по друге, у зв'язку з реорганізацією управління потрібен був час для перереєстрації регіонального управління в органі деражавного казначейства та виготовлення нових печаток. Тому, сума середномісячного заробітку за час вимушеного прогулу не була виплачена до 01.03.12р.; по-третє, 21.02.12р.регіональне управління зверталося листом до ДСАТ ДПС щодо виділення додаткових коштів для виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд встановив, що в частині поновлення на роботі позивачем виконано рішення суду 21.02.12р. та в частині виплати заробітної плати у межах суми за один місяць виконано позивачем у березні 2012р., але що стосується виплати заборгованості за весь період вимушеного прогулу рішення виконано не було.

Згідно заяви про відстрочення виконання судового рішення від 07.03.12р., державним виконавцем подано 24.04.12р. подання до Кіровоградського окружного адміністративного про відстрочення виконання постанови суду по справі №1170/2а-384/11(а.с.57-58). Ухвалою суду від 15.06.12р. в задоволенні подання було відмовлено (а.с.63-64). 03.07.12р. на дану ухвалу суду подана апеляційна скарга.

Згідно матеріалів справи виконавче провадження по виконавчому листі №1170/2а-384/11 від 15.02.12р. завершено 12.03.13р.(а.с.35)

Пункт 8 ст.49 Закону № 606-XIV передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Деражавним виконавцем винесено :

- 11.03.13р.постанову за ВП №31338930 "Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій" у розмірі 108,83 грн.,

-11.03.13р. постанову за ВП "37015233 "Про стягнення з боржника виконавчого збору" в розмірі 850 грн.

-13.03.13р. постанову за ВП №37015275 "Про відкриття виконавчого провадженняз виконаня постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 108,83 грн.,

-13.03.13р. постанову за ВП №37015233 "Про відкриття виконавчого провадження" з виконання постанови від 11.03.13р. про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 850 грн.

Згідно частини третьої статті 27 Закону № 606-XIV, у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Частина 1 статті 28 Закону передбачає, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з статтею 41 Закону, витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

З огляду на приписи частини 3 статті 27 Закону, які визначають єдиний випадок, за наявності якого виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій з боржника не стягуються, а саме: отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання, суд дійшов висновку про відповідність прийнятих постанов та правомірність дій по прийняттю постанов.

Керуючись ст. ст. 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена 12.04.2013 р.

Суддя В.С. Мирошниченко