Справа № 805/1701/15-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Грищенко Є.І.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року справа №805/1701/15-а

84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Геращенка І.В., Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року у справі № 805/1701/15-а за позовом Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу зі сплати орендної плати з фізичних осіб, -

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2015 року Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення на користь державного бюджету Іллічівського району м. Маріуполя заборгованості по сплаті орендної плати з фізичних осіб в розмірі 6395,49 грн. (а.с.3)

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року позов - задоволено, стягнута з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованість зі сплати орендної плати з фізичних осіб в розмірі 6395,49 грн. (а.с.59-60)

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при прийнятті рішення по справі судом невірно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та допущені порушення процесуального Закону, які призвели до неправильного вирішення справи.

Вказує на те, що договір оренди земельної ділянки в частині користування нею земельною ділянкою і виконання зобов'язань по сплаті за користування земельною ділянкою припинив свою дію ще 27 грудня 2011 року, саме з часу зміни власника будівлі. Таким чином, вона не повинна бути платником за податковою вимогою від 01.09.2014 року № 4202-25 про сплату суми податкового боргу 6395,49 грн. за договором оренди земельної ділянки. (а.с.71-75)

Позивач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, із заявою про участь у розгляді справи не звертався.

Відповідачем на адресу суду надіслана заява в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, зазначені доводи підтримує в повному обсязі, розгляд справи здійснити за її відсутністю.

За нормами ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає апеляційну скаргу такою, не що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

12.06.2009 року між Маріупольською міською радою з ОСОБА_2 та іншими був укладений договір оренди земельної ділянки б/н площею 0,1313 га. для керівництва підприємством (функціонування адміністративного будинку), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Орендарі зобов'язані, у тому числі, відповідно до договору своєчасно вносити орендну плату. Узгоджені умови зміни умов договору і припинення його дії.

Актом приймання передачі земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідач прийняв земельну ділянку площею 0,1313 га.

Згідно з даними ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців фізична особа - підприємець ОСОБА_2, є фізичною особою-підприємцем.

Маріупольською об'єднаною державною податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області відповідачу направлена податкова вимога за формою «Ф» № 4202-25 від 01.09.2014 року, яка повернута позивачу за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до відомостей, що містяться в обліковій картці платника податків, сума податкового боргу з податку на доход фізичних осіб відповідачем не сплачена.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позову з наступних підстав.

Приписами ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу» зазначено, що Державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані спеціалізовані державні податкові інспекції виконують такі функції - подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Підпунктом 14.1.136. п. 14.1. ст. 14 Податкового Кодексу визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до підпункту 14.1.175 п. 14.1. ст. 14 зазначеного Кодексу податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 20.1.18. п. 20.1. ст. 20 зазначеного Кодексу, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 41.5. ст. 41 Податкового кодексу України передбачено, що органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Підпунктом п. 15.1 ст. 15 Податкового Кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту п. 63.1 ст. 63 Податкового Кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до підпункту 16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платників податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового Кодексу України контролюючими органами є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Відповідно до підпункту 14.1.137 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Згідно з підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пункту 288.4. ст. 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем і орендатором.

Аналізуючи встановлені обставини та норми законодавства, які врегульовують спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування у відповідача податкового боргу (узгодженого грошового зобов'язання) за договором оренди б/н від 12.06.2009 року.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги довід відповідача на те, що договір оренди земельної ділянки в частині користування відповідачем земельною ділянкою припинив свою дію ще 27.12.2011 року - часу зміни власника будівлі, внаслідок чого вона не зобов'язана сплачувати за користування земельною ділянкою, оскільки на час виникнення вказаного податкового боргу, договір оренди б/н від 12.06.2009 року не припинив своєї дії.

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пунктами 59.4 та 59.5 ст.59 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З метою стягнення податкового боргу позивачем на підставі статті 59 Податкового кодексу України було виставлено податкову вимогу форми "Ф" № 4202-25 від 01.09.2014 року, в якій зазначено загальну суму податкового боргу платника податків станом на 31.08.2014 року в сумі 6395,49 грн. основного платежу за узгодженими грошовими зобов'язаннями.

Вимога направлена на адресу відповідача, проте поштове відправлення повернуто у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно з абз.3 п.58.3 статті 58 Податкового кодексу України, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Зазначена вимога у встановленому чинним законодавством порядку відповідачем не оскаржена.

Згідно п. 95.1 ст.95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України).

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України).

Отже, наявними в матеріалах справи документами підтверджено правомірність визначення позивачем суми податкового боргу відповідача зі сплати орендної плати з фізичних осіб в розмірі 6395,49 грн. та наявність підстав для стягнення зазначеної суми боргу в судовому порядку.

Відповідно до приписів ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду позивачем було доведено правомірність своїх дій щодо стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованості зі сплати орендної плати з фізичних осіб.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини по справі та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду - відсутні.

Керуючись статтями 24, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року у справі № 805/1701/15-а за позовом Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу зі сплати орендної плати з фізичних осіб - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова