Справа № 823/1501/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1501/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

06 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гнідіній М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасуванню постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального ВДВС Кнігніцької С.С. за № 40934331 серія ЗВП від 15.06.2015 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 40934331 щодо боржника ОСОБА_2 Дане зведене виконавче провадження відкрите на підставі переданих від інших ДВС за територіальною підсудністю Центрального ВДВС (м. Черкаси).

Старшим державним виконавцем Центрального ВДВС Черкаського МУЮ Кнігніцькою С.С. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 40934331 від 25.11.2013, об'єднаного Центральним ВДВС Черкаського МУЮ, про стягнення з ОСОБА_2 на користь юридичних осіб коштів у розмірі 50357,68 грн. 15.06.2015 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно з якою накладено арешт на: квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2, а також на все рухоме майно боржника. Арешт накладений в межах суми боргу 50357, 68 грн., що включає виконавчий збір та витрати на організацію та проведення виконавчих дій.

На підставі вказаної постанови в державному реєстрі обтяжень рухомого майна та в реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 15.06.2015 внесено запис щодо арешту рухомого майна боржника та нерухомого відповідно.

Вважаючи вказану постанову державного виконавця протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Обґрунтовуючи протиправний характер вказаного рішення відповідача, позивач посилався на ту обставину, що виконавчі дії проводяться з порушенням правил підвідомчості, постанову винесено без урахування існування аналогічних постанов про накладення арешту, винесених іншими органами ДВС, без урахування розміру боргу.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова державного виконавця є правомірною, оскільки боржником не оскаржено постанову про відкриття виконавчого провадження та не виконано рішення суду у добровільному порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок виконання рішень суду зобов'язального характеру передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділу примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби (далі - державні виконавці).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 6 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Предметом даного спору є визначення відповідності вимогам Закону постанови державного виконавця про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника.

З матеріалів справи вбачається, що відкриття виконавчого провадження обумовлене надходженням до органів ДВС вимог територіального УПФУ про сплату ОСОБА_2 боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, які є виконавчими документами.

У провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 40934331 про стягнення з ОСОБА_2 на користь юридичних осіб коштів на загальну суму 50 357,68 грн.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (частина 3 статті 57 Закону).

З часу відкриття виконавчого провадження, боржником вимоги державного виконавця про сплату заборгованості не виконано.

Таким чином, у відповідача були всі підстави для накладення арешту на майно боржника.

При цьому, колегія суддів враховує, що арешт накладено у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідача від 15.06.2015 року ЗВП 40934331про арешт майна боржника є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення державним виконавцем правил підвідомчості, визначених Законом України «Про виконавче провадження», невірне визначення суми стягнення колегією суддів відхиляються у зв'язку з тим, що після відкриття виконавчого провадження, об'єднаного у зведене, постанови про відкриття та об'єднання позивачем не оскаржено.

Стосовно посилання ОСОБА_2 на неможливість накладення арешту у зведеному виконавчому провадженні у зв'язку з існуванням раніше накладених арештів на майно боржника в окремих виконавчих провадженнях колегія суддів зазначає, що таке право державного виконавця визначене ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено, що на майно боржника у зведеному виконавчому провадженні накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

З огляду на викладене та враховуючи, що арешт може бути накладено на все майно особи, яка є боржником за виконавчим провадженням, дії державного виконавця стосовно винесення постанови про накладення арешту на майно в розмірі суми боргу належать до його повноважень та відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються так, як є помилковими.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 41, 196, 198, 200, 205, 206, 112, 244-2, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 06.08.2015

.

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.