Справа № 804/8186/15
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2015 р. Справа № 804/8186/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучми К.С.
при секретарі Летучій Г.І. за участю: позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 представника відповідача-1 ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_4 міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -
У липні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним адміністративним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10.06.2013 року його було призначено на посаду старшого дільничного інспектора міліції ОСОБА_4 міського відділу ГУ МВС України в дніпропетровській області. Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 16.12.2014 року №49 о/с його було звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до п.64 «є» за порушення дисципліни «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114. Позивач вважає, що дані, які були приведені в наказі № 49о/с не відповідають дійсності, а сам наказ складений упереджено, звільнення зроблено з порушенням чинного законодавства. Проведення службового розслідування, яке стало підставою для винесення оскаржуваного наказу, було проведено з порушенням порядку та процедури проведення, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ було застосоване без встановлення всіх обставин події, вини особи та не відповідає тяжкості проступку. За таких обставин, позивач просив суд:
- визнати протиправним і скасувати (з дати видання) наказ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 16.12.2014 №490 о/с, яким його було звільнено зі служби з органів внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення;
- зобовязати відповідача-1, ГУ МВС України в Дніпропетровській області поновити його на посаді старшого дільничного інспектора Марганецького МВ з дати звільнення наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 16.12.2014 №490 о/с;
- зобовязати відповідача-2, ОСОБА_4 ГУ МВС України в Дніпропетровській області виплатити йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.12.2014 р. до дати ухвалення рішення Дніпропетровським окружним адміністративним судом;
- постановити, що в частині поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду підлягає негайному виконанню;
- стягнути солідарно з відповідачів на його користь компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 20 тис.грн.
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача-1 предявлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі та зазначив, що 06.12.2014 року ОСОБА_1 було надано рапорт про надання йому дозволу начальником ОСОБА_4 несення служби в добовому наряді в якості підмінного помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу ОСОБА_4 Таким чином, заступаючи на службу 06.12.2014 року ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання виконувати обовязки підмінного помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу ОСОБА_4
ОСОБА_1 не заперечує порушення ним норм Інструкції про роботу ІТТ та Інструкції з організації діяльності чергових частин та зазначає, що його дій ніяким чином не могли вплинути на попередження втечі заарештованих ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Враховуючи викладене, службовим розслідуванням було встановлено, що у діях позивача є склад дисциплінарного проступку.
Представник відповідача-1 також зазначив, що проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України регулюється Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, Дисциплінарним статутом ОВС України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV і іншими спеціальними нормативними актами. Так, Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 р., Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС відшкодування моральної шкоди особі начальницького складу ОВС України при проходженні служби не передбачено. За таких обставин, представник відповідача-1 просив суд у задоволенні позову відмовити.
Відповідач 2 свого представника в судове засідання не направив, про місце та час його проведення був повідомлений належним чином.
Відповідач-2 надіслав на адресу суду свої письмові заперечення, в яких зазначив, що підставою видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ позивача став наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10.12.2014 р. №3535. Підставою видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади ОСОБА_1 став висновок службового розслідування від 10.12.2014 р., за фактом втечі заарештованих ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з ІТТ ОСОБА_10 Службовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_1 було допущено порушення службової дисципліни, що виразилось у неналежному виконанні службових обовязків, порушенні вимог п.2.8., 2.9.2., 2.10.4., 2.10.6., 2.12.3., 2.14., 2.31., 2.32., 2.33., 2.42., 6.35., 6.36., 18.3.3. Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 р. № 60дск (зі змінами), у частині одночасного виведення спецконтингенту з камер №№ 1, 2, 3, а також залишення їх без нагляду у прогулянковому дворику ІТТ, що у подальшому призвело до втечі заарештованих осіб з ІТТ ОСОБА_10
Вважають, доводи позивача щодо суворості дисциплінарного стягнення, яке було накладено на нього, безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст.3, 8, 13 Дисциплінарного статуту ОВС України визначення виду дисциплінарного стягнення яке необхідно накласти на особу рядового і начальницького складу є переважним правом безпосередньо начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області. Позивачем доказів спричинення моральної шкоди з боку ГУМВС України в Дніпропетровській області та обґрунтування її розміру, а саме: у сумі 20 000 грн., до суду надано не було. За таких обставин, відповідач-2 просив суд у задоволенні позову відмовити, а справу розглядати без участі його представника.
Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, на посаді старшого дільничного інспектора міліції СДІМ ОСОБА_4
Наказом ОСОБА_4 від 23.10.2014 р. №882 ОСОБА_1 призначено підмінним помічником начальника відділу - оперативним черговим чергової частини штабу ОСОБА_10
16.12.2014 року наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області № 490 о/с дск старшого дільничного інспектора СДІМ ОСОБА_4 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114.
Підставою видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ став наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10.12.2014 р. №3535.
Підставою видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади позивача став висновок службового розслідування від 10.12.2014 р., за фактом втечі заарештованих ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з ІТТ ОСОБА_4
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України регулюється Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, Дисциплінарним Статутом ОВС України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV і іншими спеціальними нормативними актами.
Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Кодекс честі працівника органів внутрішніх справ України передбачає, що громадянин України, який вирішив присвятити своє життя службі в органах внутрішніх справ України, добровільно бере на себе обовязок служити Закону, виконувати вимоги Присяги, додержуватись високоморальних норм поведінки. Працівник органів внутрішніх справ повинен постійно памятати, що він є представником влади, і бути гідним довіря народу. При виконанні службових обовязків та у повсякденному житті працівник органів внутрішніх справ, крім іншого, повинен: бути вимогливим до себе, своїми вчинками та поведінкою, способом життя стверджувати високі принципи чесності і скромності у громадському і особистому житті.
Згідно Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ України працівник органів внутрішніх справ зобовязаний користуватися у службовій діяльності і у повсякденному житті та поведінці системою етичних норм, зокрема, беззаперечно та неухильно поважати та захищати права і свободи людини і громадянина; повсякчас бути готовим до надання людям допомоги і захисту в межах службових повноважень та виходячи із загальнолюдських морально-етичних позицій; у службових та позаслужбових стосунках з людьми, в особистій поведінці бути зразком чесності, чемності, тактовності; стверджувати та відстоювати честь і гідність правоохоронця як посадової особи, уповноваженої державою та народом України захищати законні права та інтереси громадян; всіляко сприяти підвищенню авторитету ОВС серед населення. У разі недотримання взятих зобовязань бути готовим понести відповідальність, передбачену законодавством України.
Стаття 7 Дисциплінарного статуту визначає, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобовязує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоровя, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, обєктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх обєднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, повязані зі службою; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
З огляду на зазначене, спеціальні юридичні і моральні норми предявляють підвищені вимоги до почуття відповідальності працівника міліції.
Частиною 5 статті 25 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-ХІІ встановлено, що службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обовязки, несе відповідальність у встановленому порядку.
Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни є дисциплінарним проступком.
Як зазначено в ч.1 ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до ст.14 Дисциплінарного статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.
Так, позивач в період з січня 2013 грудень 2014 року неодноразово призначався на посаду підмінного помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу ОСОБА_4
Відповідно до норм Інструкції з організації діяльності чергових частин, з метою забезпечення роботи чергової частини ОСОБА_4 в чотири зміни з числа найбільш підготовлених співробітників ОСОБА_4 наказом ОСОБА_4 від 23.10.2014 р. №882 був призначений підмінним помічником начальника відділу - оперативним черговим чергової частини штабу ОСОБА_4
Позивач відповідно до п.4.19. Інструкції з організації діяльності чергових частин перед призначенням на посаду підмінного помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу ОСОБА_4 пройшов стажування та склав заліки зі знання нормативно-правових актів які, регламентують діяльність чергової частини ОСОБА_4 Крім того, 06.12.2014 року ОСОБА_1 було надано рапорт про надання йому дозволу начальником ОСОБА_4 несення служби в добовому наряді в якості підмінного помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу ОСОБА_4
В судовому засіданні встановлено, що службовим розслідуванням було встановлено, що у діях ОСОБА_1 є склад дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні п.2.8., 2.9.2., 2.10.4., 2.10.6., 2.12.3., 2.14., 2.31., 2.32., 2.33., 2.42., 6.35., 6.36., 18.3.3. Інструкції про роботу ІТТ та п.10.2 Інструкції з організації діяльності чергових частин, а саме у неналежному виконання службових обовязків, при огляді камер утримання заарештованих ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що призвело до проникнення у камери заборонених предметів, а також не здійсненні належного контролю за несенням служби черговим нарядом ІТТ ОСОБА_4, одночасне виведення спецконтингенту з камер № 1, 2, 3, а також залишення їх без нагляду у прогулянковому дворику ІТТ та не здійсненні належним силами добового наряду належного контролю за технічним укріпленням ІТТ ОСОБА_4, що у подальшому призвело до втечі заарештованих осіб з ІТТ ОСОБА_4
Відповідно до ч.5 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України підчас проведення службового розслідування від ОСОБА_1 було відібрано письмове пояснення.
Суд критично відноситься до доводів позивача щодо суворості дисциплінарного стягнення яке було накладено на нього, безпідставними, оскільки відповідно до вимог статей 3, 8, 13 Дисциплінарного статуту ОВС України визначення виду дисциплінарного стягнення яке не обхідно накласти на особу рядового і начальницького складу є переважним правом безпосередньо начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області.
Крім того, при накладенні на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади ГУМВС України в Дніпропетровській області було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяну шкоду, попередню поведінку позивача та ставлення до виконання службових обовязків. Так, ГУМВС в Дніпропетровській області було враховано, що попереднє застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень не мали належного виховного впливу щодо останнього, оскільки за час служби в ОВС ОСОБА_1 притягувався до дисциплінарної відповідальності 11 (одинадцять) разів та мав на час звільнення з ОВС не зняте дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани - оголошено наказом ОСОБА_4 24.11.2014 р. № 978.
Відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до юридичної відповідальності, не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від дисциплінарної відповідальності та ніяким чином не може ототожнюватись з відсутністю фактів порушення службової дисципліни, тобто дисциплінарною відповідальністю, до якої було притягнуто ОСОБА_1 наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10.12.2014 р. № 3535.
Суд також критично відноситься до доводів позивача щодо порушення порядку накладення на нього дисциплінарного стягнення, оскільки ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається на норми ст.41 Закону України 1045-ХІV щодо погодження звільнення членів виборного профспілкового органу, його керівників з виборним профспілковим органом членами якого вони є, а також вищестоящим виборним органом цієї профспілки
Суд не може погодитися з такими твердженнями, оскільки вони не ґрунтуються на нормах Закону, а саме: відповідно до ст.3 Закону України 1045-ХІV, ст.41 Закону України 1045-ХІV (в редакції Закону України від 14.10.2014 р. №1697-VІІ) не передбачено поширення положення цієї статті у випадку притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення працівників органів внутрішніх справ.
Таким чином, суд вважає, що при накладенні на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114 відповідач-1 діяв вірно. Отже, оскаржуваний наказ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 16.12.2014 р. №490 о/с, яким позивача було звільнено зі служби з органів внутрішніх справ винесено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
В силу ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно із ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
За таких обставин, суд вважає за можливе у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_4 ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди слід відмовити з викладених вище підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_4 міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2015 року.

Суддя ОСОБА_11