Справа № 826/10710/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2015 року № 826/10710/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Апарату Верховної Ради України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у відмові оформити та видати ОСОБА_1 заяву про виплату страхової суми згідно додатку №2 до Умов обов'язкового державного страхування життя і здоров'я народних депутатів України та порядку виплати їм і членам їхніх сімей страхових сум, затверджену Постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1993 №969; зобов'язання оформити та видати ОСОБА_1 заяву про виплату страхової суми згідно додатку №2 до Умов обов'язкового державного страхування життя і здоров'я народних депутатів України та порядку виплати їм і членам їхніх сімей страхових сум, затверджену Постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1993 №969.

Позов вмотивовано тим, що 06.05.2014 року позивач, як спадкоємець ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Управління справами Апарату Верховної Ради України з листом щодо оформлення заяви про виплату страхової суми за встановленою формою. На що листом від 26.05.2014 №15/26-595 позивача повідомлено, що договір обов'язкового державного страхування життя і здоров'я народних депутатів України з жодної із страхових компаній не укладався, що є підставою для відмови в оформленні відповідної заяви. Таку відмову позивач вважає протиправною.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2014 відмовлено в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправною в оформленні та видачі заяви про виплату страхової суми.

В подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 скасовано вказану вище постанову та ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2015 скасовано вказані вище постанови, а справу направлено на новий судовий розгляд. Ухвалою від 22.05.2015 справу прийнято до провадження та призначено до вирішення в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових поясненнях, які долучено до матеріалів справи, проте явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання в судове засідання не прибув, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Згідно свідоцтва про смерть від 02.11.2011 серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Н звернення позивача видано довідку від 21.11.2011 №9-1-12/1152, з якої вбачається, що ОСОБА_2 був застрахований за загальнообов'язковим державним страхуванням життя і здоров'я народних депутатів України. (а.с.10)

На заяву позивача від 24.03.2014 стосовно виплати страхового платежу за загальнообов'язковим державним страхуванням у зв'язку зі смертю народного депутата України ОСОБА_2, листом від 17.04.2014 №15/26-474, повідомлено, що Апарат Верховної Ради України не має можливості виплатити страховий платіж за загальнообов'язковим страхуванням життя і здоров'я депутатів України, оскільки було виключено норми законодавства, відповідно до яких встановлювався обов'язок такої виплати. (а.с.18)

Заявою від 21.07.2014 позивач звернувся до управління справами Апарату Верховної Ради України про виплату страхової суми у зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_2, який за життя виконував повноваження народного депутата України. (а.с.7). Вищевказану заяву позивач просив оформити за встановленою формою (додаток №2 до Умов обов'язкового державного страхування життя і здоров'я народних депутатів України та порядку виплати їм і членам їхніх сімей страхових сум). (а.с.16)

Листами від 26.05.2014 №15/26-595 та від 11.07.2014 №15/26-807 позивача повторно повідомлено про неможливість задовольнити прохання про оформлення заяви на виплату страхування та неможливість виконання виплати страхування у зв'язку із виключенням статті 30 Закону України «Про статус народного депутата України» на підставі Закону України від 28.02.2014 №836-VII «Про внесення змін до Закону України «Про статус народного депутата України». Відповідно до ст. 30 Закону України "Про статус народного депутата України", в редакції чинній на час смерті народного депутата України ОСОБА_2, життя і здоров'я народного депутата підлягають обов'язковому державному страхуванню за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

З матеріалів справи вбачається, що між Управлінням справами Верховної Ради України в особі Керуючого справами Верховної Ради України Сітайла Г.І. (Страхувальник) та ПАТ "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" (Страховик) 17.11.2011 укладено договір №041-0000050/041ОГС/136, за умовами якого Страховик зобов'язується у 2011 надати Страхувальнику послуги з обов'язкового соціального страхування життя і здоров'я народних депутатів України.

Відповідно до пункту 10 договору №041-0000050/041ОГС/136, цей договір набирає чинності з моменту надходження першого страхового платежу на спеціальний банківський рахунок Страховика і діє до 31.12.2011.

Судом встановлено, що страхові платежі, на підставі укладеного договору, за послуги з обов'язкового соціального страхування життя і здоров'я народних депутатів України, в тому числі і померлого ОСОБА_2 було здійснено платіжними дорученнями від 08.12.2011, від 14.12.2011.

Відповідно до звіту на використання коштів перерахованих відповідачем на рахунок страхової компанії станом на 31.12.2011 кошти в сумі 4 182 048 грн. було сплачено у зв'язку з загибеллю ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Отже, фактично договір договору №041-0000050/041ОГС/136, набув чинності 08.12.2011, тобто після настання страхового випадку (смерті депутата України ОСОБА_2.).

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" було призупинено на період з 01 січня по 31 грудня 2012 року дію статті 30 Закону України "Про статус народного депутата України" та, відповідно, кошти на виконання зазначеної статті Закону з державного бюджету не виділялись та страхування життя і здоров'я народних депутатів України не проводилось.

У Законах України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" та "Про Державний бюджет України на 2014 рік" бюджетні призначення на обов'язкове державне страхування життя і здоров'я народних депутатів України не передбачено.

Положенням про Апарат Верховної Ради України яке затверджене Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 р. № 769 визначено, що Апарат є органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, кадрове, фінансово-господарське, матеріально-технічне, соціально-побутове та інше забезпечення діяльності Верховної Ради України, народних депутатів України.

Апарат є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

За змістом ст.ст. 1, 2 Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади" Апарат Верховної Ради України здійснює свою діяльність виключно за рахунок державного фінансування у межах, передбачених Законом України про державний бюджет України на відповідний рік.

Статтями 7 та 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями, які встановлюються законом про державний бюджет України на відповідний бюджетний рік. Будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Положеннями ст. 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів не мають права брати бюджетні зобов'язання та здійснювати платежі понад кошторисні призначення.

В подальшому, статтю 30 Закону України "Про статус народного депутата України" було виключено на підставі Закону України від 28.02.2014 №836-У1І "Про внесення змін до Закону України "Про статус народного депутата України".

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки позивач звернувся до відповідача 24.03.2014 після втрати чинності статті 30 Закону України "Про статус народного депутата України», враховуючи відсутність бюджетного фінансування страхування, оскільки договір страхування №041-0000050/041ОГС/136 від 17.11.2011 набув чинності після настання страхового випадку та строк дій якого закінчився на час звернення позивача з відповідною заявою, отже суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда