Справа № 807/1334/14
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ К/800/24196/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді в приміщені суду справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Закарпатській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року у справі №807/1334/14 за позовом Державної фінансової інспекції в Закарпатській області до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року Державна фінансова інспекція в Закарпатській області звернулася в суд з позовом до Оноківської сільської ради, в якому просила зобов'язати виконати пункти 2.1, 2.2, 2.3 вимоги від 29.11.2013 р. № 01-13/973, щодо усунення порушень та недоліки, виявлених ревізією в сумі 357640,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 17.06.2014 року, залишаються не виконаними пункти 2.1, 2.2, 2.3 вимоги щодо усунення порушень та недоліків виявлених ревізією на загальну суму 415632,47 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року позов задоволений. Зобов'язана Оноківська сільська рада виконати пункти 2.1, 2.2, 2.3 вимоги Ужгородської об'єднаної Держфінінспекції від 29.11.2013 № 01-13/973 щодо усунення порушень та недоліків виявлених ревізією на загальну суму 415632,47 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням Державна фінансова інспекція в Закарпатській області звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу Оноківська сільська рада просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Ужгородською об'єднаною Державною фінансовою інспекцією на підставі п.7 ст. 10 Закону України „Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" направлена Оноківській сільській раді вимога № 01-13/973 від 29.11.2013 року, якою зобов'язано у встановлений термін до 20.12.2013 року вжити заходи щодо усунення виявлених ревізією порушень та проінформувати про виконання робіт. Станом на 17.06.2014 року є невідшкодованими пункти 2.1, 2.2, 2.3 вказаної вимоги на загальну суму 415632,47 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконані пункти 2.1, 2.2, 2.3 вимоги, що суперечить Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", відповідно до якого законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що Державна фінансова інспекція в Закарпатській області пред'явила позов про зобов'язання відповідача виконати вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення. Враховуючи те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно Положення про Державну фінансову інспекцію України, затверджене Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011(далі - Положення) Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Відповідно пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 ст.10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ(далі - Закон №2939-ХІІ), згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

При цьому, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, в пунктах 2.1, 2.2, 2.3 вимоги Ужгородської об'єднаної Держфінінспекції від 29.11.2013 № 01-13/973 щодо усунення порушень та недоліків виявлених ревізією на загальну суму 415632,47 грн. йдеться про усунення порушень, виявлених під час ревізії, що вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 10 лютого 2015 року у справі № 21-632а14, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Закарпатській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді::