Справа № 553/1696/15-а
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 р.Справа № 553/1696/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 02.06.2015р. по справі № 553/1696/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про зобов'язання вчинити дії з відновлення виплати пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити його пенсійні виплати з 01.04.2015 року відповідно до його конституційних прав.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтава від 02.06.2015 р. по справі № 553/1696/15-а у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 02.06.2015 р. по справі № 553/1696/15-а, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити, а справу розглядати без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечує, просить суд апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач з 30 серпня 2002 року наказом Головнокомандувача сухопутних військ Збройних Сил України № 207 звільнений з військової служби у запас за п. 67, підпунктом «б» - за станом здоров'я та йому призначена і до 01 квітня 2015 року виплачувалась пенсія в розмірі 70 % грошового утримання безстроково.

З 14 жовтня 2004 року по теперішній час позивач працює в апараті Полтавської обласної державної адміністрації в мобілізаційному підрозділі на посаді головного спеціаліста та є державним службовцем, що підтверджується довідкою Полтавської обласної державної адміністрації від 22 квітня 2015 року № 01-52/1241 та копією трудової книжки позивача.

Позивач з 07.09.2002 року перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримував довічну пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідач з 01 квітня 2015 року припинив виплату позивачу грошового утримання на підставі 1 статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зобов'язання відповідача відновити виплату позивачу пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту,

форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Так з 01.04.2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ.

Частину 1 статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється".

З матеріалів справи встановлено, що з 14.10.2004 року по теперішній час позивач працює в апараті Полтавської обласної державної адміністрації в мобілізаційному підрозділі на посаді головного спеціаліста та є державним службовцем.

З 01.04.2015р. позивачу тимчасово припинено виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв'язку із тим, що станом на 01.04.2015 р. він працює на посаді головного спеціаліста Полтавської обласної державної адміністрації та є державним службовцем.

Відповідно до п. 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-УІІІ від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Тому, колегія суддів вважає помилковим твердження позивача про безпідставність застосування норм даного закону до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-УІІІ від 02.03.2015 року, тобто до 01.04.2015р.

Вказані норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач продовжує працювати на посаді головного спеціаліста мобілізаційного підрозділу Полтавської обласної державної адміністрації та є державним службовцем, тому відсутні підстави для нарахування та виплати йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01 квітня 2015 року.

Довід апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково застосував норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів не приймає, оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-УІІІ від 02.03.2015 року були внесені зміни до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за яким тимчасово з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Також, колегія суддів вважає безпідставним довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що чинне законодавство України не містить норм, які дозволяють позивачу повторно звернутися за призначенням пенсії на підставі Закону України "Про державну службу".

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з ч.3 ст. 45 зазначеного Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється на підставі заяви пенсіонера, який бажає перейти на інший вид пенсії, а тому вищезазначений довід позивача є безпідставним.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов'язання відповідача відновити виплату позивачу пенсії.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Ленінського районного суду м. Полтава від 02.06.2015 р. по справі № 553/1696/15-а суд дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 02.06.2015р. по справі № 553/1696/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 07.08.2015 р.