Справа № 2а-18812/11/2670
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2011-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

22 грудня 2011 року № 2а-18812/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Скочок Т.О., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1 Мохаммад
до Державного комітету Ураїни у справах національностей та релігій
про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у визнанні біженцем від 31.10.2011р. №618-11, зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 Мохаммад з позовом до Державного комітету України у справах національностей та релігії про визнання неправомірним та скасування рішення відповідача № 618-11 від 31 жовтня 2011 року та зобов'язання розглянути заяву позивача про надання статусу біженця у відповідності з процедурою, передбаченою законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства (надалі КАС України) суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем заявлено позовні вимоги про скасування рішення № 618-11 від 31 жовтня 2011 року Державного комітету України у справах національностей та релігій, та зобов'язання вчинити дії даним суб'єктом владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 7 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, повязаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні»(далі Пленум № 1) встановлено, що адміністративна процесуальна правоздатність та дієздатність іноземця та особи без громадянства в Україні визначається частиною 1 та 2 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими здатність мати процесуальні права та обовязки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства та здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обовязки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними.

Відповідно до пункту 30 Пленуму № 1 нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами. Іноземці, які постійно проживають в Україні, можуть перебувати в Україні за своїми національними паспортами та українськими документами посвідками на проживання в Україні для іноземця з відміткою про реєстрацію.

Таким чином, для вирішення питання щодо наявності у позивача адміністративної процесуальної дієздатності необхідна наявність в матеріалах позову копії його національного паспорту та, у разі наявності, довідки на проживання в Україні для іноземця з відміткою про реєстрацію.

Однак дані документи до позовної заяви не додані, що, відповідно, створює перешкоди для відкриття провадження у справі.

Пунктом 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Предметом спору згідно з позовом ОСОБА_1 Мохаммад є визначення його права мати статус біженця в Україні, який передбачає дослідження питання часу виїзду з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про надання статусу біженця.

Однак позовна заява названої особи вказаних відомостей не містить. Виклад обставин перебування позивача в України не дозволяє зясувати, що робив позивач у певні періоди свого життя.

У звязку з цим слід зазначити, що позовна заява не відповідає вимогам пункту 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України в частині викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини 2 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Позовна заява містить посилання на те, що позивач звертався до Відділу міграційної служби в Київській області із заявою про надання статусу біженця в якій вказував про причини, через які не може та не бажає повертатися в країну своєї громадянської належності, оскільки обґрунтовано побоюється стати жертвою переслідувань. Однак, матеріали позову не містять копії вказаної заяви.

З позовної заяви вбачається, що виникнення спору було обумовлено як рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій№ 618-11 від 31 жовтня 2011 року, так і Повідомленням Управління міграційної служби у м.Києві від 07 грудня 2011 року №136. При цьому до позовної заяви не додано копії рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій № 618-11 від 31 жовтня 2011 року.

Враховуючи викладене, слід зазначити, що за відсутності в матеріалах позовної заяви відповідних доказів неможливо встановити наявність підстав для відкриття провадження у справі.

При цьому, слід зазначити згідно з ч.3 ст.71 КАС України якщо особа не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обовязку і витребовує необхідні докази. Особа наводить доводи щодо вжиття нею усіх можливих заходів для отримання вказаних доказів та зазначає причини щодо неможливості їх отримання.

Позивачем не наведено доводів про неможливість надання ним вказаних у позовній заяві доказів (зокрема, відсутнє підтвердження звернення позивача до відповідача з метою отримання, зокрема, оскаржуваного рішення та відмова відповідача у його наданні).

Таким чином, позивачем не надано доказів в обґрунтування його позовних вимог, а саме, не надано копію зави з якою позивач звертався до відповідача та копію оскаржуваного рішення, яке на думку позивача, є незаконним та порушує його права.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Вказані вище недоліки позовної заяви повинні бути усунені у строк до 12 січня 2012 року шляхом подання до суду: з супровідним листом позовної заяви та її копії з зазначенням у ній належного відповідача у спірних правовідносинах (за наявності підстав), з викладенням у ній фактичних обставин, повязаних з часом виїзду позивача з країни громадянської належності, прибуттям в Україну, часом звернення із заявою про надання статусу біженця; копій заяви про надання статусу біженця; документів, які засвідчують громадянство позивача та легальністт перебування його на території України; копії рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій № 618-11 від 31 жовтня 2011 року або обґрунтування його відсутності (з посиланням на відповідні докази, що свідчать про перешкоди позивача в їх наданні, відмова відповідача).

Керуючись ст. 3, 50, 69, 106, 108, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя Окружного адміністративного суду міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1.Залишити позовну заяву ОСОБА_1 Мохаммад без руху .

2.Встановити позивачу строк до 12 січня 2012 року для усунення недоліків позовної заяви.

4. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до пункту 1 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

5. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України.

Суддя Т.О. Скочок