Справа № 804/6462/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2015 р. Справа № 804/6462/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
В акті перевірки від 23.04.2015 р. №219/28-01-42-03-10-05393056 відповідачем зроблено висновок про порушення Публічним акціонерним товариством «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено суму ПДВ за рахунок завищення податкового кредиту за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р. на суму 142 469 грн. (рядок 15.1 «Частина, що включається до складу податкового кредиту»), по правочинам, щодо яких встановлено дефектність документів і відсутність реально вчинених господарських операцій.
Позивач висновки вищевказаного акту перевірки вважає неправомірними та незаконними, а тому відповідно і податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 р. по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти адміністративного позову та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на заперечення від 08.06.2015 року, в яких зазначили наступне.
Під час проведення перевірки контролюючим органом були використанні первинні документи наданні позивачем, бази данних СДПІ у Дніпропетровській області МГУМ, акти інших ДПІ.
Між ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» та ТОВ «Мінерал Груп» укладено договір від 16.07.2014 р. №1191/2014 предметом якого є поставка паливного шпату марки ФК-75, з вмістом фтористого кальцію не менше 75 %; фракція 10-150 мм (доскається фракція менше 10 мм не більше 10% до 200 мм не більше 10 %).
Загальний обсяг плавикового шпату, вказаний у видатковій накладній від 10.09.2014 р. №13, складає 38,2 тн., у той час як загальна кількість плавикового шпату ФК-75 по товарно-транспортним накладним від 10.09.2014 р. складає 55,2 тн., а саме: від 10.09.2014 р. №10-09/14/1 зазначено 12,46 тн; від 10.09.2014 р. за №10-09/14/2 зазначено 12,72 тн.; від 10.09.2014 р. за №10-09/14/3 зазначено 30,02 тн. (на першій сторінці ТТН у графі «кількість» прописом тридцять тисяч двадцять.) таким чином (12,46 тн. + 12,72 тн. + 30,02 тн.) складає 55,2 тн., що не відповідає тоннажу, зазначеному у видатковій накладній від 10.09.2014 р. №13 та підтверджує розрахунок СДПІ у м.Дніпропетровську МГУМ.
Щодо відсутності заповнених граф у сертифікаті якості від 15.11.2013 р. №1416 відповідач у поданих запереченнях від 08.06.2015 р. зазначає наступне.
У відповідності до п.2.3 укладеного договору від 16.07.2014 р. №1191/2014 на поставлену партію товару ТОВ «Мінерал Груп» повинен надати ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» сертифікат якості виробника/паспорт на товар (оригінал або копія, завірена печаткою ТОВ «Мінерал Груп»).
Відтак, наявність сертифікату якості повинна свідчити про рух товару (плавиковий шпат ФК-75) та вказує на його походження та якість.
Відповідач зазначає, що у наданому підприємством Сертифікату якості від 15.11.2013 р. №1416 не заповнені графи, а саме: дата та номер контракту, відповідно до якого здійснюєтьсяя постачання імпортного товару від виробника «Дербумба» XXK, Монголія, м.Улан-Батор, 6-ой мікрорайон, 10-ий квартал , будівля Кьокушу, офіс 302; вантажоотримувача та покупця товару, вказано лише країну та місто вантажоотримувача та покупця товару; відповідальних осіб за складання відповідного сертифікату якості, від виробника здійснено підпис невідомою особою.
Перевіркою встановлено відсутність факту реальності постачання та факту придбання товару (плавиковий шпат ФК-75), відповідно до єдиного реєстру отриманих податкових накладних, на загальну суму 854 815,68 грн., в т.ч. ПДВ 142 469,28 грн.
На дату складання акту, згідно Системи автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України встановлено відхилення сум ПДВ між податковими зобовязаннями ТОВ «Мінерал Груп» та податковим кредитом ПАТ «Євраз-ДМЗ ім.Петровського» за вересень 2014 р. на суму 142 469,28 грн.
Відтак, відповідач зазначає, що операції з продажу та купівлі товару (плавиковий шпат ФК-75) без фактичної поставки товару (плавиковий шпат ФК-75) на загальну суму 854 815,68 грн., в т.ч. ПДВ 142 469,28 грн., порушують вимоги ст.185 ПК України в частині оподаткування податком на додану вартість безтоварних операцій.
Отже, ПАТ «Євраз-ДМЗ ім.Петровського» в порушення п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України включило до складу податкового кредиту суми, які не є сумами податків, нарахованих (сплачених) у звязку з придбанням товарів (послуг), а оформлені податкові накладні не є підставою для віднесення таких сум до складу податкового кредиту за вересень 2014 р.
Зважаючи на викладене, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Публічне акціонерне товариство «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» є юридичною особою, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію Серія А01 №061634, копія якого міститься в матеріалах справи.
Відповідно до висновків наведеного вище акта перевірки від 23.04.2015 р. №219/28-01-42-03-10-05393056 документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення Публічним акціонерним товариством «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено суму ПДВ за рахунок завищення податкового кредиту за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р. на суму 142 469 грн. (рядок 15.1 «Частина, що включається до складу податкового кредиту»), по правочинам, щодо яких встановлено дефектність документів і відсутність реально вчинених господарських операцій.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали наступні обставини.
Супровідним листом від 04.02.2015 р. №668 ПАТ «Євраз ДМЗ ім.Петровського» було надано пояснення та їх документальне підтвердження у вигляді копій первинних та бухгалтерських документів (з додатками), а саме: договір від 16.07.2014 р. №1191/2014 з додатком №1 від 16.01.2014 р. (специфікація на поставку товару по договору); сертифікат якості на отриманий товар (плавиковий шпат ФК-75) від 15.11.2013 р. №1416; отримані податкові та видаткові накладні; товарно-транспортні накладні; банківські виписки.
З документів, наявних в матеріалах справи, вбачається що між ПАТ «Євраз ДМЗ ім.Петровського» та ТОВ «Мінерал Груп» був укладений договір, копія якого містяться в матеріалах справи, а саме: договір купівлі-продажу від 16.07.2014 р. №1191/2014 відповідно до умов якого ТОВ «Мінерал Груп» зобовязувався передати ПАТ «Євраз ДМЗ ім.Петровського» продукцію, а ПАТ «Євраз ДМЗ ім.Петровського» зобовязувався прийняти у власність та оплатити товар на передбачених даним договором умовах.
Під час розгляду адміністративної справи позивачем, на підтвердження виконання умов зазначеного вище договору було надано копії наступних документів у якості первинних, а саме: специфікація на поставку товару до договору №1191/2014 від 16.07.2014 р.; акт узгодження до договору №1191/2014 від 16.07.2014 р.; рахунок на оплату №15 від 10.09.2014 р.; видаткова накладна №13 від 10.09.2014 р.; податкова накладна від 10.09.2014 р. №1; рахунок на оплату №16 від 16.09.2014 р.; видаткова накладна №14 від 16.09.2014 р.; податкова накладна від 16.09.2014 р. №2; рахунок на оплату №17 від 18.09.2014 р.; видаткова накладна №15 від 18.09.2014 р.; податкова накладна від 18.09.2014 р. №3; рахунок на оплату №18 від 22.09.2014 р.; видаткова накладна №16 від 22.09.2014 р.; податкова накладна від 22.09.2014 р. №4; рахунок на оплату №19 від 24.09.2014 р.; видаткова накладна №17 від 24.09.2014 р.; податкова накладна від 24.09.2014 р. №5; товарно-транспортна накладна №10-09/14/1 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №10-09/14/2 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №10-09/14/3 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №16-09/14/1 від 16.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №16-09/14/2 від 16.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №16-09/14/3 від 16.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №18-09/14/1 від 18.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №18-09/14/2 від 18.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №18-09/14/3 від 18.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №18-09/14/4 від 18.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №22-09/14/1 від 22.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №22-09/14/2 від 22.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №24-09/14/1 від 24.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №24-09/14/2 від 24.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №24-09/14/3 від 24.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №24-09/14/4 від 24.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №24-09/14/5 від 24.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №24-09/14/6 від 24.09.2014 р.; накладна-вимога на відпустку/внутрішнє переміщення/матеріалів; технічний звіт про роботу міксера киснево- консервного цеху за вересень 2014 р.; технічний звіт про роботу конверторного цеху за вересень 2014 р.; довідка движения амортизаційного цехового металолома по ККЦ; сертифікату якості від 15.11.2013 р. №1416; видаткової накладної №13 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №10-09/14/1 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №10-09/14/3 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №10-09/14/2 від 10.09.2014 р.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. ст.10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пункт 37.3 статті 37 Податкового кодексу України визначає, що підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.
Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.
Відповідно до п.п.54.3.1 п.п. 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства. Процедура адміністративного оскарження рішень органів державної податкової служби є дворівневою.
Контролюючими органами вищого рівня є Державна податкова адміністрація України - для державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які у свою чергу є контролюючими органами вищого рівня для державних податкових інспекцій (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним контролюючим органом.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленного наказом, та за умов надіслання платнику податку рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чий його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У відповідності до ст. 86 Податкового кодексу України результати проведених перевірок оформлюються актом та шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень у разі виявлення податковим органом заниження чи завищення податкових зобовязань платника податків.
Згідно з абзацами 3.4 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п.п. 14.1.157 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до п. 198.1.ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).
Згідно з п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку сплаченого (наоахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтвердженні податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цого Кодексу) чи не підтвердженні митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статі 201 цього Кодексу).
Відповідно до норм ст.201 ПК України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:
а) порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової накладної;
в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;
д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування податку;
ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;
и) вид цивільно-правового договору;
і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленному адміністративному позові та запереченнях до нього, так і в поясненнях, наданих в судовому засіданні, суд виходить з наступного.
Здійснюючи перевірку та складаючи акт перевірки, приймаючи податкове повідомлення-рішення відносно позивача щодо визначення грошових зобовязань за результатами перевірки, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд критично ставиться до позиції позивача, викладеної в адміністративному позові та стосовно наданих письмових пояснень з додатками від 04.06.2015 р. та від 16.06.2015 р. в розумінні ст.70 КАС України, щодо начебто переданної в тій самій кількості сировини, яка була отримана ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» від ТОВ «Мінерал Груп» у відповідності до договору від 16.07.2014 р. №1191/2014 та підтверджуючих це документів, які зазначені вище по тексту, наданих позивачем та підтвердження господарських відносин з ТОВ «Мінерал Груп» щодо використання отриманого товару, а саме: сировини, яка використовується при виготовлені чавуну, сталі та виготовлені прокату власного виробництва в підтвердження чого було надано копію контракту №978/2013 від 13.05.2013 р. укладеного між ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» та ТОВ «Стальний Резерв» відповідно до умов якого ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» передавав у власність ТОВ «Стальний Резерв» металопродукцію виробництва ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» в асортименті, якості, ціни та кількості, вказаній у Специфікації, яка є невідємною частиною даного контратку, начебто в підтвердження зазначеного позиваем було надано вантажно-митну декларацію; рахунок-фактура №8261 від 16.09.2014 р. до договору №978/2013 від 13.05.2013 р.; податкова накладна від 20.09.2014 р. №122206 та договір №529/2014 від 26.02.2014 р. укладений між ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» та ТОВ «Промисло-торгівельна компанія Метіндекс» відповідно до умов якого ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» зобовязувався передати у власнітсь ТОВ «Промисло-торгівельна компанія Метіндекс» металопродукцію, а ТОВ «Промисло-торгівельна компанія Метіндекс» зобовязувався прийняти у власність та оплатити товар на умовах укладеного договору, в підтвердження чого було надано специфікацію №9 до договору №529/2014 від 06.02.2014 р.; податкову накладну від 09.09.2014 р. №56; податкову накладну від 10.09.2014 р. №239; податкову накладну від 18.09.2014 р. №311; податкову накладну від 23.09.2014 р. №387; податкову накладну від 12.09.2014 р. 250; податкову накладну від 16.09.2014 р. №274; податкову накладну від 18.09.2014 р. №277 з огляду на наступне.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно ст. 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить зясовувати, зокрема, такі обставини як рух активів у процесі здійснення господарської операції.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, не зважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з ПДВ.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Як вбачається з наданих до суду документів, на підтвердження реальності вчинення господарської операції за вказаним вище контрагентом, а саме: договору №1191/2014 від 16 липня 2014 р. акту узгодження до договору №1191/2014 від 16.07.2014 р.; рахуноку на оплату №15 від 10.09.2014 р.; видаткової накладної №13 від 10.09.2014 р.; податкової накладної від 10.09.2014 р. №1; рахуноку на оплату №16 від 16.09.2014 р.; видаткової накладної №14 від 16.09.2014 р.; податкової накладної від 16.09.2014 р. №2; рахунку на оплату №17 від 18.09.2014 р.; видаткової накладної №15 від 18.09.2014 р.; податкової накладнаїої від 18.09.2014 р. №3; рахуноку на оплату №18 від 22.09.2014 р.; видаткової накладної №16 від 22.09.2014 р.; податкової накладної від 22.09.2014 р. №4; рахунку на оплату №19 від 24.09.2014 р.; видаткової накладної №17 від 24.09.2014 р.; податкової накладної від 24.09.2014 р. №5; товарно-транспортної накладної №10-09/14/1 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортної накладна №10-09/14/2 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №10-09/14/3 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №16-09/14/1 від 16.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №16-09/14/2 від 16.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №16-09/14/3 від 16.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №18-09/14/1 від 18.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №18-09/14/2 від 18.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №18-09/14/3 від 18.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №18-09/14/4 від 18.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №22-09/14/1 від 22.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №22-09/14/2 від 22.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №24-09/14/1 від 24.09.2014 р.; товарно-транспортної накладноої №24-09/14/2 від 24.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №24-09/14/3 від 24.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №24-09/14/4 від 24.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №24-09/14/5 від 24.09.2014 р.; товарно-транспортної накладної №24-09/14/6 від 24.09.2014 р.; накладної-вимоги на відпустку/внутрішнє переміщення/матеріалів; технічний звіт про роботу міксера киснево- консервного цеху за вересень 2014 р.; технічний звіт про роботу конверторного цеху за вересень 2014 р.; довідка движения амортизаційного цехового металолома по ККЦ; сертифікату якості від 15.11.2013 р. №1416; видаткової накладної №13 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №10-09/14/1 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №10-09/14/3 від 10.09.2014 р.; товарно-транспортна накладна №10-09/14/2 від 10.09.2014 р., зазначені документи за відсутності підтвердження належними та достовірними доказами самого факту поставки за вказаними договорами, мають характер лише формально складених, але недостовірних документів, що виключає наявність правових підстав для включення відповідних сум до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та не можуть вважатися належними доказами реального здійснення господарської операції.
Крім того, в контексті аналізу наданих позивачем в судове засідання наведених вище документів, судом зазначається наступне.
Ні договір купівлі-продажу товару №1191/2014 від 16.07.2014 р., ні розрахунки на оплату до нього (з відстрочками сплати до 30 календарних днів) ні приходні ордери, ні видаткові та податкові накладні, ні товарно-транспортні накладні копії яких надані позивачем в обґрунтування заявленого адміністративного позову ( с.54-91 а.с.) не є належними та допустимими доказами реальності операції, начебто здійсненої між ТОВ «МІНЕРАЛ ГРУП» та ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» в розумінні ст.70 КАС України, оскільки позивачем жодними належними та допустимими доказами не було доведено факту реального переміщення товару за договором купівлі-продажу від 16.07.2014 р. №1191/2014 від ТОВ «МІНЕРАЛ ГРУП» до безпосередньо ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» в обсягах і в періоди, визначені у доданих до адміністративного позову видаткових та податкових накладних .
Як встановлено в судовому засіданні, підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи та не заперечувалось представником позивача, товар за договором купівлі-продажу від 16.07.2014 р. №1191/2014, має іноземне походження, що виключає його виробництво на території України.
При цьому, будь-яких доказів імпортування та безпосереднього переміщення зазначеного товару на територію України матеріали справи не містять.
На питання головуючого у справі щодо походження наведеного вище товару представник позивача зазначив, що ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» взагалі не цікавилось у ТОВ «МІНЕРАЛ ГРУП» походженням зазначеного імпортованого товару, наявністю фізичних та технологічних можливостей у свого безпосереднього контрагента щодо здійснення наведеної вище операції з купівлі-продажу плавикового шпату ФК 75, кількістю необхідного штату працівників, наявністю спеціальної податкової правосубєктності у ТОВ «МІНЕРАЛ ГРУП» для здійснення наведеної вище господарської операції.
Зважаючи на викладене, та враховуючи відсутність підтвердження фактичного отримання плавикового шпату ФК 75 у кількості та в періоди відповідно до наявних в матеріалах справи податкових накладних від ТОВ «ФЛОРЕНЦІЯ ГРУП» до ТОВ «МІНЕРАЛ ГРУП» та, безпосередньо ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» судом не сприймаються у якості належних та допустимих доказів в розумінні ст.70 КАС України надані позивачем для доручення до матеріалів справи документи щодо підтвердження використання плавикового шпату ФК 75 у власній господарській діяльності та реалізації продукції, виготовленої з використанням наведеного вище плавикового шпату ФК 75, такі як: технічний звіт киснево-конвертного цежу за вересень 2014 р. ( с.96-106 а.с.); приходні ордери, наведені вище; робоча інструкція комірника киснево-конвертного цеху; реєстр реалізації продукції в розділі контрагентів за вересень 2014 р.; контракт від 13.05.2013 р. №978/2013; митні декларації, рахунки, податкові накладні; договір від 26.02.2014 р. №529/2014 з додатками.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що з наведених вище документів неможливо встановити використання у власній господарській діяльності позивача плавикового шпату ФК 75, начебто придбаного саме у ТОВ «МІНЕРАЛ ГРУП», а також виготовлення експортованої позивачем готової продукції саме з того плавікового шпату ФК 75, який позивачем було начебто отримано у ТОВ «МІНЕРАЛ ГРУП».
З наведених позивачем до суду документів можливо лише прийти до висновку, що ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» використовує у власній господарській діяльності плавиковий шпат ФК 75 імпортного походження, якість якого, на думку позивача, підтверджується сертифікатом якості від 15.11.2013 р. №1416, з зазначеним у ньому виробником «Дэрбумба» ХХК, Монголія, м.Улан-Батор, район Баянгол, 6-й мікрорайон, 10-й квартал, будівля Кекуму, офіс 302 та без зазначення будь-яких відомостей щодо вантажоотримувача та покупця (с.107 а.с.), проте з жодного наданого позивачем документу не випливає спростування висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 23.04.2015 р. №219/28-01-42-03-10-05393056, які мають наслідком винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення.
При цьому суд зазначає, що сертифікат якості товару, який начебто був наданий контрагентом - ТОВ «Мінерал Груп» - ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» на підтвердження руху товару, визначеного договором від 16.07.2014 р. №1191/2014 не містить відомостей, щодо необхідної інформації, а саме: дату та номеру договору, у відповідності до якого начебто було здійснено постачання товару; вантажоотримувача та покупця товару, а лише зазначено розмите бачення відповідальних осіб за складання даного сертифікату якості та підпису не ідентифікованої особи, що в свою чергу засвідчена печаткою ТОВ «Мінерал Груп». Товар, у відповідності до укладеного між ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» та ТОВ «Мінерал Груп» договору купівлі-продажу від 16.07.2014 р. №1191/2014, який начебто купувався у ТОВ «Мінерал Груп» має іноземне походження, що підтверджується зазначеним у Сертифікаті якості пункту відправлення, а саме: ст.Бор-Ундур, УБЖД, однак будь-яких доказів безпосередньо переміщення зазначеного товару на територію України матеріали справи не містять.
Також, надаючи належну оцінку всід доказам, наведеним в матеріалах справи, суд зазначає, що при такій оцінці жодної переваги не може бути надано будь-якій із позицій сторін, а субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, проте, безумовно, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Як переконливо свідчить наведений вище аналіз доказів, наявних в матеріалах справи в сукупності з нормами чинного податкового законодавства України, операції за участю ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» з продажу та купівлі товару (плавикового шпату ФК 75) без фактичної поставки товару (плавикового шпату ФК 75) на загальну суму 854 815,68 грн., в т.ч. ПДВ 142 469,28 грн. порушують вимоги ст.185 ПК України в частині оподаткування податком на додану вартість безтоварних операцій, та мають наслідком порушення з боку позивача п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України в частині включення до складу податкового кредиту сум, які не є сумами податків, нарахованих (сплачених) у звязку з придбанням товарів, та не нівелюється наявністю податкових накладних, які не є підставою для віднесення таких сум до складу податкового кредиту за вересень 2014 р.
Також, надаючи оцінку постанові Ленінського районного суду м.Дніпропетроська від 26 травня 2015 р. у справі №205/3284/15-п № пр.3/205/673/15, якою було закрито провадження у справі про притягнення директора ПАТ «Євра-ДМЗ ім.Петровськог» ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.163-1 КУпАП, та яка, відповідно до відмітки на зазначеній постанові: «вирок набрав чинності 08.05.2015 р.» набрала законної сили за 19 календарних днів до її винесення, суд зазначає наступне.
Навіть не зважаючи на дивні обставини щодо дати винесення та дати набрання чинності зазначеною постановою, вказане рішення Ленінського районного суду не має будь-якого преюдиційного значення в розумінні ст.72 КАС України для розгляду і вирішення даної адміністративної справи з огляду на ті обставини, що, у відповідності до ст.17 КАС України саме юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) дій чи бездіяльності, що виключає вирішення постановою районного суду, винесеною в межах вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, питання щодо спростування доводів контролюючого органу, викладених у відповідному акті перевірки будь-якими запереченнями з боку позивача.
Цікавим при цьому є слушне посилання в тексті зазначеної поставки від 26.05.2015 р. на можливість розгляду та вирішення спірних відносин між сторонами Дніпропетровським окружним адміністративним судом, яке, на жаль, все ж не дозволило звернути увагу на наведену вище ст.17 КАС України та мало наслідком посилання в тексті зазначеного рішення на спростування запереченнями до ОСОБА_2 перевірки від 23.04.2015 р. №219/28-01-42-03-10-05393056 доводів контролюючого органу, викладених в зазначеному акті перевірки.
Враховуючи викладене, зважаючи на той факт, що позивачем у даній справі є ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського», а не ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд критично ставиться до наданої представником позивача постанови від 26.05.2015 р. та не вважає зазначену постанову належним та допустимим доказом в розумінні ст.70 КАС України щодо підтвердження обставин, викладених в заявленому адміністративному позові, особливо в контексті недотримання районним судом юрисдикції щодо розгляду і вирішення публічно-правових спорів.
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.79 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.
Стаття 8 КАС України зазначає, що принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є: верховенство права; законність; рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; гласність і відкритість адміністративного процесу; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; обов'язковість судових рішень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Також відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» решту судового збору в сумі 3 786,87 грн. (три тисячі сімсот вісімдесят шість грн., 87 коп.) до Державного бюджету України.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 22 червня 2015 року.

Суддя ОСОБА_5