Справа № 2а-4232/10/0770
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2011-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-4232/10/0770
Ряд стат. звіту № 3.4
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2011 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Боднар Т.А.

за участю перекладача ОСОБА_1;

та сторін по справі:

позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім;

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім до ОСОБА_5 міграційної служби у Закарпатській області про визнання рішення протиправним,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 26 січня 2011 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 31 січня 2011 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім з адміністративним позовом до ОСОБА_5 міграційної служби в Закарпатській області про визнання рішення ОСОБА_5 міграційної служби у Закарпатській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця протиправним і скасування його, зобовязання ОСОБА_5 міграційної служби у Закарпатській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання позивачу статусу біженця.

Позовні вимоги мотивує тим, що він звернувся до ОСОБА_5 міграційної служби у Закарпатській області із заявою про надання статусу біженця. Після співбесід йому було вручено повідомлення № 87 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, де на підставі ст.12 Закону України «Про біженців»від 21.06.2001 (далі за текстом - Закон) відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні. Дане рішення № 87 ОСОБА_5 міграційної служби у Закарпатській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні вважає необґрунтованим, оскільки відповідач не в повній мірі зясував усі обставини його обґрунтованих побоювань за свою дружину, якій погрожувала особа ОСОБА_6, за якого вона до одруження із заявником відмовилася вийти заміж.

Під час судового розгляду даної справи позивач підтримав позовні вимоги з мотивів, що наведені в адміністративному позові.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у письмовому запереченні, а саме вважає, що оскаржуване рішення приймалось з врахуванням та дослідженням усіх обставин справи позивача.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 2010 року звернувся до відповідача з заявою щодо набуття статусу біженця в Україні яка у порядку ст. 9 Закону України «Про біженців»була прийнята до розгляду.

Наказом № 235/б від 05 листопада 2010 року відповідно до абзацу 3 статті 12 Закону України «Про біженців» відповідач відмовив громадянину ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця у звязку з необґрунтованістю заяви (а.с. 28).

Під час розгляду матеріалів справи громадянина ОСОБА_7, ним було повідомлено, що він народився 01.01.1977 року у місті Кабул, ОСОБА_7, за таджик, віросповідання мусульманство, суніт, одружений, освіта середня. Документів, щоб посвідчували особу, управлінню міграційної служби заявник не надав. Під час співбесіди, що зафіксовано у протоколі співбесіди (а.с. 29-31), позивач проживав з матірю та сестрою в місті Кабулі. У Німеччині проживає рідна сестра дружини позивача. З червня 2010 року одружений, але немає документів про одруження, пояснював, що одружились в мечеті.. Працював в податковій інспекції програмістом з 2008 року в місті Кабул.

З пояснень громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім, наданих під час співбесіди 02 листопада 2010 року слідує, що він проживав в ОСОБА_7, із документів, які б посвідчували його особу у нього були: Свідоцтво про народження, паспорт, який отримав у 2010 році, Атестат про закінчення середньої школи, який отримав у 2004 році в місті Кабул, дані обставини свідчать про те, що особа, яка назвалась ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім є громадянином ОСОБА_7 та користувалася захистом країни громадянської належності.

З матеріалів справи, зокрема з протоколу співбесіди (а.с. 29-31) вбачається, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім добровільно звернувся до компетентних органів держави за отриманням паспорта громадянина ОСОБА_7 та безперешкодно його отримав, тобто добровільно прийняв захист від країни своєї громадянської належності, а тому він не потребує міжнародного захисту і не є біженцем.

Позивач під час співбесіди, що зафіксовано у протоколі співбесіди від 02 листопада 2010 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім вказує, що причинами виїзду з ОСОБА_7 стали проблеми різного характеру. Основною з причин є побоювання за свою дружину, якій погрожувала особа ОСОБА_6, за якого вона до одруження із заявником відмовилася вийти заміж, також позивач побоюючись за своє життя і життя своєї дружини залишили ОСОБА_7, тому що там проходить війна, постійно гинуть невинні люди.

У матеріалах справи відсутні докази одруження позивача у країні свого походження, такі докази не здобуті і під час розгляду даної адміністративної справи в суді.

Зазначені позивачем у матеріалах справи факти, не дають підстав вважати, що він був причетний до подій, через які б мав обґрунтований страх утисків, переслідувань, погроз, нелюдського поводження, чи дискримінації. Більше того ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім повідомив, що не мав проблем з поліцією чи іншими правоохоронними органами ОСОБА_7, до кримінальної відповідальності не притягувався.(а.с. 27 зворотній бік)

Тобто, ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім добровільно залишив ОСОБА_7, офіційні органи влади не чинили йому перешкод у виїзді з країни у серпні 2010 року.

В процесі розгляду заяви позивача ОСОБА_5 міграційної служби у Закарпатській області громадянин ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім не навів будь-якої аргументації свого побоювання у разі повернення на батьківщину, які б ґрунтувалися на реальних подіях, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими та відповідають вимогам абзацу другого статті 1 Закону України Про біженців.

Зазначені позивачем у матеріалах справи факти не дають підстав вважати, що він переслідувався в ОСОБА_7, як конвенційний біженець. Позивачем не зазначено жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань.

Відповідно до статті 9 частини 2 Закону України «Про біженців»особи, які з наміром набути статус біженця намагалися незаконно перетнути або незаконно перетнули державний кордон України, повинні без зволікань звернутися до відповідного органу міграційної служби через уповноваженого цього органу чи посадову особу Державної прикордонної служби України або органу внутрішніх справ із заявами про надання їм статусу біженця, а також надати посадовим особам Державної прикордонної служби України пояснення про причини спроби незаконно перетнути або незаконного перетинання державного кордону України, натомість позивач звернувся до органу міграційної служби тільки після його затримання на території Словаччини.

Як встановлено судом, жодних доказів, які б підтверджували факт переслідування позивача у ОСОБА_7 за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, по справі не здобуто.

Крім того позивач перебуваючи в Дубаї (ОАЕ) та Москві (Росія), де мав можливість вільно пересуватися, у відповідні органи із заявами про надання статусу біженця не звертався.

За таких обставин суд вважає, що рішення відповідача (наказ № 235/б від 05 листопада 2010 року) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця прийняте відповідно до Закону України «Про біженців», а тому у задоволенні адміністративного позову громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім до управління міграційної служби у Закарпатській області слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 160-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 ОСОБА_3 Карім до ОСОБА_5 міграційної служби у Закарпатській області про визнання рішення протиправним відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий-суддя Луцович М.М.