Справа № 9101/20408/2011
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2011 р. справа № 2а-349/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Туркіної Л.П. Проценко О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області на постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області про зобовязання здійснити перерахунок державної соціальної підтримки особі , яка має статус «Дитина війни»,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області (далі по тексту - відповідач), в якому просила визнати протиправним діяння відповідача щодо неналежного виконання приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за період: з 09 дипня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 07 грудня 2010 року.

Також позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2010 року позивачу поновлено строк звернення до адміністративного суду.

Постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2010 року у справі № 2а-349/10 (суддя Шаповал Г.І. ) позов задоволено, визнано протиправним діяння відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням виплат, які було здійснено у цей період.

06 січня 2011 року відповідачем була подана апеляційна скарга, в якій заявлена вимога щодо скасування ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2010 року по справі № 2а-349/10. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що предметом апеляційного оскарження фактично є постанова Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від вищезазначеної дати, оскільки ухвалу від вказаної відповідачем дати суд першої інстанції не виносив. Крім цього, в основному тексті апеляційної скарги прямо зазначається про оскарження саме постанови. Тому суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу, подану відповідачем, як таку, що спрямована на оскарження постанови Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2010 року.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження.

Колегія суддів переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній адміністративній справі є право позивача на отримання передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та захист цього права від порушень з боку органів пенсійного фонду, які полягають у бездіяльності субєкта владних повноважень, уповноваженого державою на надання визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»пільг.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, який набрав чинності з 01.01.2006р., набув статусу дитина війни, що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України Про соціальний захист дітей війни, у тому числі право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з норм ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», ст.ст. 21, 22, 87 Бюджетного кодексу України, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області.

Пунктом 11 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 р. №489-V зупинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) та втратила чинність з 09.07.2007 року ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", якою зупинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік.

Згідно з пп. 2 п. 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в новій редакції, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. положення п. 41 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" було визнано неконституційними.

Законами України Про державний бюджет України на 2009, 2010 роки дія статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни" не зупинялась та зміни до неї не вносилися.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність бюджетних коштів та механізму виплати колегією суддів до уваги не приймається, оскільки відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обовязковими до виконання.

Виходячи з наведених норм, п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000р., в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, з урахуванням поновленого строку звернення до суду з позовом, зроблений правильний висновок, що в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року. позивачу повинно здійснюватись нарахування та виплата підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»передбачено застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для визначення розміру пенсій призначених згідно з цим Законом (ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Однак, наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання соціальної допомоги, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином, розмір підвищення до пенсії особам, які мають статус «дитини війни», передбачений ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», повинен обчислюватись виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність, який встановлено чинним законодавством на кожний бюджетний рік.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України «Про соціальний захист дітей війни»реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, які, як встановлено, не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причин.

Крім того колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, встановленого ст. 99 КАС України, оскільки питання щодо поновлення строку звернення до суду вирішено ухвалою суду першої інстанції, яку відповідач, виходячи зі змісту апеляційної скарги, не оскаржує.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2010 року у справі № 2а-349/10 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає відповідно до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко

З оригіналом згідно. Суддя Мельник В.В.