Справа № 820/697/15
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 р. Справа № 820/697/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Філіп Морріс Україна" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2015р. по справі № 820/697/15

за позовом приватного акціонерного товариства "Філіп Морріс Україна"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, приватне акціонерне товариство "Філіп Морріс Україна", звернувся до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби, в якому просив скасувати податкові повідомлення - рішення № та № від 08.10.2004 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 р. по справі № 820/697/15 адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Філіп Морріс Україна" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень залишено без задоволення.

Позивач, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 р. по справі № 820/697/15, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не зазначено, в чому полягає неналежне оформлення позивачем наданих первинних документів, або які порушення було допущено під час документування господарських операцій, вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо порушень оформлення товарно-транспортних накладних.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити позові вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь обставин справи, пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка приватного акціонерного товариства "Філіп Морріс Україна", з питання дотримання податкового законодавства по відносинах з ТОВ "Євросірники" з податку на додану вартість за період січень-лютий 2014 р.; ФОП ОСОБА_1 з податку на прибуток за 2011 рік та податку на додану вартість за період грудень 2011р.; ТОВ "Аммераал Белтех Україна" з податку на прибуток за 2012 рік; податку на додану вартість за період січень 2012 р.; ТОВ "Синема Промо" з податку на прибуток за 2013 рік та податку на додану вартість за період 2013 р. та правомірність включення до податкового кредиту за період лютий 2012 р.; ФОП ОСОБА_2 з податку на прибуток за 2011 рік та податку на додану вартість за період листопад 2011 р. та правомірність включення до податкового кредиту за період грудень 2011 р.; ТОВ "Торговий дім "Продресурс ЛТД" з податку на додану вартість за період січень 2014 року, за результатами якої складено акт №281/28-09-42-10/00383231 від 25.09.2014 року. (т. 1, а.с. 24-74).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог: п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п.п. 201.1, 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме: завищення суми податкового кредиту у розмірі 277820,00 грн. та пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.138.1.1 п.138.1, пп.138.10.2, пп. 138.10.3 п.138.10 ст. 138, п. 144.1. ст. 144 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 30881,00 грн.

На підставі вищезазначеного акту відповідачем 08.10.2014 року були прийняті податкові повідомлення-рішення № про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 38554,00 грн., у т.ч. за основним платежем - 30881,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7673,00 грн. та №, яким визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 416731,00 грн., у т.ч. за основним платежем - 277820,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями -138911,00 грн. (т.1, а.с. 75, 77).

Позивач оскаржував вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Рішенням Межрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників № 20241/10/28-10-10-4-33 від 06.11.2014 р., податкові повідомлення -рішення залишені без змін, скарга позивача без задоволення (т.1, а.с. 95-105), та рішенням Державної фінансової служби України від 31.12.2014 р. №10249/6/99-99-10-01-04-25 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 08.10.2014 року № та №, а скаргу - без задоволення (т.1, а.с. 121-125).

Позивач не погодився з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правильного висновку податкового органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства та з правомірності винесених податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з контрагентами ТОВ "Євросірники", ФОП ОСОБА_1, ТОВ "Аммераал Белтех Україна", ТОВ "Сінема Промо", ДП "Мережа-Трейд" та ФОП ОСОБА_2

27.02.209 року між позивачем (покупець) та ТОВ "Євросірники" (продавець) було укладено договір поставки №G09-008K, предметом якого є постачання товарів - сувенірних сірників. (т.1, а.с. 126-137). Потреба в укладенні правочину була обумовлена необхідністю проведення позивачем маркетингової діяльності (рекламних акцій, в рамках яких здійснюється розповсюдження сувенірних сірників).

Реальність господарської операції між позивачем та ТОВ "Євросірники" підтверджують наявні в матеріалах справи первинні документи: видаткові накладні: №РН-0000002 від 08.01.2014 р., №РН-0000004 від 15.01 2014 р., №РН-0000005, від 22.01.2014р., №РН-0000006 від 03.02.2014 р., №РН- 0000007 від 12.02.2014 р., №РН-0000008 від 14.02.2014 р., №РН-0000009 від 17.02.2014 р., №РН- 0000011 від 21.02.2014 р., податкові накладні №1 від 08.01.2014р., №2 від 15.01 2014р., №3 від 22.01.2014р., №1 від 03.02.2014р., №2 від 12.02.2014р., №3 від 14.02.2014р., №4 від 17.02.2014р., №5 від 21.02.2014р.

Розрахунки між суб'єктами господарювання проводилися в безготівковій формі, про що в матеріалах справи наявні платіжні доручення: №1004116 від 22.01.2014р., №1007847 від 29.01.2014р., №1012806 від 07.02.2014p, №1019841 від 26.02.2014р., №1021315 від 28.02.2014р., №102.1660 від 28.02.2014р., №1023441 від 07.03.2014р.

Факт перевезення товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних: №000002 від 08.01.2014р., №000004 від 15.01.2014р., №000005 від 22.01.2014р., №000006 від 03.02.2014р., №000007 від 12.02.2014р., №000008 від 14.02.2014р., №000009 від 17.02.2014р., №000011 від 21.02.2014р. (т. 1, а.с. 138-139, 143-144,149-150, 153-15, 157-158, 161-162, 165-166).

За умовами договору поставки товар постачався на склад позивача за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська, 6-в, про що свідчить копія договору про суборенду складу та офісних приміщень від 06.02.2007 р. за вказаною адресою (т.4, а.с. 153-158). Крім того, частина товару постачалась на склад позивача за адресою вул. Електротехнічна, 45, м. Київ, про що свідчить копія договору про оренду складу та офісних приміщень № PMU /11-191 від 01.01.2012 р. (т.2, а.с. 219).

З матеріалів справи встановлено, що у подальшому придбаний товар було використано позивачем при організації власної господарської діяльності, а саме: проведення рекламних акцій шляхом роздачі фізичним особам-споживачам продукції ПАТ "Філіп Морріс Україна" в якості подарунків з метою збільшення обсягів продажу товарів, що підтверджується брифом на проведення комплексу заходів, довідкою про рух товарів та актами списання матеріальних цінностей (т. 3, а.с. 236-244).

Оскільки метою придбання товару було проведення рекламних заходів, від проведення господарських операцій з придбання товару та подальшого використання придбаного товару позивачем не було отримано прибутку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податковою) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу, а за змістом пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Приписами п. 44.1 ст. 44 ПКУ передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинний документ, згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією, відповідно до ст. 1 цього Закону, є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

На підтвердження реального здійснення зазначених господарських операцій із ТОВ "Євросірники" позивачем було долучено до матеріалів справи отримані від даного контрагента за поставлений товар копії видаткових та податкових накладних, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд першої інстанції не навів доказів та обґрунтувань, на підставі яких дійшов висновків про порушення позивачем правил оподаткування при здійсненні цієї господарської операції .

Колегія суддів також вважає безпідставним твердження суду першої інстанції про те, що основним постачальником ТОВ "Євросірники" є ТОВ "Меркурій Трейд Нью", яке має ознаки фіктивності згідно з висновком ОУ ПМ ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів м. Києва № 2174/26-54-07-04 від 11.04.2014 р., оскільки дана обставина не може бути підставою для встановлення порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки чинне законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо порушення ПАТ "Філіп Морріс Україна" положень Податкового кодексу України внаслідок включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, нарахованих (сплачених) у складі вартості отриманого від ТОВ "Євросірники" товару (сірники).

Як наслідок, є помилковим висновок суду першої інстанції, що позивачем було порушено вимоги п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.3, 198,6 ст. 198, п.п. 201.4, 201.6. ст.201 Податкового Кодексу України, чим завищило суму податкового кредиту та допустило заниження податку на додану вартють по постачальнику ТОВ "Євросірники" на суму 248388,00 грн.

Щодо господарських операцій з ТОВ "Сінема Промо" з матеріалів справи встановлено, що 02.01.2013 року між позивачем (замовник) та ТОВ "Сінема Промо" (виконавець) було укладено договір про надання послуг №НКА 630120, предметом якого є надання комплексу послуг з розміщення в закладах обладнання, що належить позивачу (т.1, а.с. 216-223).

Згідно п.1 даного Договору заклад - це пункт торгівлі тютюновими виробами/заклад громадського харчування/центр проведення дозвілля, який має діючу ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, в якому власник здійснює повний управлінський контроль над торгівлею тютюновою продукцією, з дотриманням вимог чинного законодавства. Обладнання - це торгівельне обладнання, призначене для демонстрації та/або торгівлі тютюновими виробами, яке розміщується або надається Філіп Морріс для розміщення у закладі, а також плакат(и), якщо такий(-і) був(-ли) наданий(-і) Філіп Морріс власнику. Потреба в укладенні згаданого правочину була обумовлена необхідністю проведення позивачем рекламної діяльності. В межах згаданого правочину за період за 2013 рік були проведені господарські операції з надання комплексу послуг з розміщення в закладах обладнання.

Пунктом 2.2 договору від 02.01.2013 року №НКА 630120 право власності на обладнання, яке розміщується у закладах згідно умов цього договору, належить ПАТ "Філіп Moppic Україна".

За умовами договору від 02.01.2013 року № НКА 630120 обладнання було розміщено у закладі клуб "Сінема", вул. Грінченка, 18, м. Київ, що підтверджується копіями актів надання послуг №150401 від 15.04.2013 р. та №010701 від 01.07.2013 р. (т. 1, а.с. 227-228) та податковими накладними №12 від 15.04.2013 р. та №1 від 01.07.2013 р. (т. 1, а.с. 229-230).

Зобов'язання по оплаті вартості наданих послуг були виконані позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів згідно рахунків №49 від 15.04.2013р. та №105 від 01.07.2013р. за платіжними дорученнями №915471 від 30.05.2013 р. та №937940 від 30.07.2013 р. (т. 1, а.с. 231-234).

В подальшому послуги з розміщення обладнання у закладі надавались позивачу в якості проведення рекламних акцій з метою збільшення обсягів продажу товарів.

Оскільки кінцевою метою надання вказаних послуг було проведення рекламних заходів, від проведення господарських операцій з ТОВ "Сінема Промо" не було отримано прибутку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на матеріали кримінального провадження №0000106, в якому припускається, що ТОВ "Сінема Промо" входить до складу "конвертаційного центру", оскільки дана обставина не може бути підставою для встановлення порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, лише вирок суду, який набрав законної сили, може бути підставою для встановлення певних обставин, тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивачем було порушено вимоги п. 185,1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.3, 198,6 ст.198, п.п. 201.4, 201.6. ст.201 Податкового Кодексу України, чим завищено суму податкового кредиту та занижено податок на додану вартість по постачальнику ТОВ "Сінема Промо" на суму 13750,0 грн.

Щодо господарських операції з ФОП ОСОБА_1, з матеріалів справи встановлено, що 15.09.2009 року між позивачем (замовник) та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (виконавець) було укладено договір № S 09-046К, предметом якого є виконання робіт по дизайну, додруківської підготовки та виготовленню друкованої продукції (корпоративного журналу "Аромат") (т.1, а.с. 198-200).

Потреба в укладенні згаданого правочину обумовлена необхідністю випуску корпоративного видання для інформування співробітників позивача про новини з життя компанії, підвищення рівня корпоративної культури співробітників та публікації матеріалів, спрямованих на їх професійний розвиток.

В межах договору проведена господарська операція, щодо замовлення послуг з дизайну оформлення, додруківської підготовки та виготовленню корпоративного журналу "Аромат", які було оформлено податковою накладною № 05 від 19.12.2011 р. (т. 1, а.с. 205).

Оплата послуг здійснена шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно рахунку №01/12 від 19.12.2011р. за платіжним дорученням № 726881 від 01.04.2012р. (т.1, а.с. 206-207).

В подальшому друковане видання було використано позивачем при організації власної господарської діяльності, а саме розповсюджено серед співробітників компанії, про що суду було надано лист-підтвердження корпоративного відділу компанії від 17.04.2015 р. Оскільки метою придбання послуг було виготовлення журналу для внутрішнього користування співробітниками компанії, від проведення господарських операцій з позивачем не було отримано прибутку, проте вважати такі витрати не пов'язаними з господарською діяльністю безпідставно.

Колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанці, що ФОП ОСОБА_1 не має необхідних умов для надання послуг такого характеру, як друкування поліграфічної продукції, оскільки не наводить жодного доказу, який би був досліджений судом на підтвердження даного твердження.

Відповідно до ст. 159 КАСУ судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про порушення позивачем вимог п. 185,1 ст.185, п.п. 198.1, 198.3, 198,6 ст.198, п.п. 201.4, 201.6. ст.201 Податкового Кодексу України, чим завищено суму податкового кредиту та занижено податок на додану вартість по постачальнику СПД ОСОБА_4 на суму 5800,00 грн. таким, що не відповідає обставинам справи.

Щодо господарських операцій з ТОВ "Аммераал Белтех Україна", з матеріалів справи встановлено, що 26.02.2011 року між позивачем (покупець) та ТОВ "Аммераал Белтех Україна" (продавець) було укладено договір поставки №PMU11-039, предметом якого є постачання товарів (конвеєрної стрічки). Потреба в придбанні зазначеного товару була обумовлена необхідністю зміни довжини конвеєрної стрічки у зв'язку зі зміною конструкції конвеєра.

Реальність господарської операції між позивачем та ТОВ "Аммераал Белтех Україна" підтверджують наявні в матеріалах справи первинні документи: видаткова накладна №РН 0000110 від 24.01.2012 р., прибутковий ордер № від 27.01.2012 р. та податкова накладна №104 від 24.01.2012 р. (т.1, а.с. 211-213).

Переміщення товару здійснювалось автотранспортом продавця без оформлення товарно-транспортних накладних через малогабаритність товару.

Зобов'язання по оплаті вартості виготовленого товару були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно рахунку-фактури № СФ-0000032 від 10.01.2012 р. за платіжним дорученням №735173 від 31.01.2012 р.

Факт отримання позивачем поставленого товару підтверджується відміткою про отримання представником позивача товару та печаткою позивача "Матеріальний склад № 1", проставленій на видатковій накладній №РН 0000110 від 24.01.2012р. (т.1, а.с. 211).

В подальшому придбаний товар було використано позивачем при організації власної господарської діяльності, а саме здійснено її установку в конвеєр для використання у безпосередній виробничій діяльності позивача. Доказів невиконання придбаної стрічки в господарській діяльності відповідачем суду не надано.

Відповідач у акті перевірки посилається на те, що придбана у ТОВ "Аммераал Белтех Україна" конвеєрна стрічка має імпортне походження, проте за ланцюгом постачання товару контрагентами ТОВ "Аммераал Белтех Україна" - компаніями ТОВ "Маршал Транс", ТОВ "Реста Груп", ТОВ "Еталон-Постач" неможливо встановити імпортні операції.

Суд першої інстанції помилково визнав даний довід як належний доказ відсутності господарської операції між позивачем та його контрагентами.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Так, у відповідності до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, аналізуючи господарські відносини між позивачем та ТОВ "Аммераал Белтех Україна", не вказує при цьому на порушення позивачем норм податкового законодавства чи ненадання певних доказів. Виходячи з наведеного, колегія судді вважає висновки суду щодо нереальності господарської операції з ТОВ "Аммераал Белтех Україна" необґрунтованими.

Щодо господарських операції з дочірнім підприємством "Мережа-Трейд", з матеріалів справи встановлено, що 01.10.2011 року між позивачем (замовник) та дочірнім підприємством "Мережа-Трейд" (виконавець) було укладено договір про надання послуг №9КА290, предметом якого є надання послуг щодо проведення у закладах торгівлі заходів з дослідження, вивчення і аналізу факторів, що впливають на споживчий попит на тютюнові вироби (т. 2, а.с. 1-7).

Відповідно до умов п. 2 договору виконавець (у договорі - роздрібний торговець) зобов'язується забезпечити наявність та необхідний запас продукції у пунктах торгівлі відповідно до додатку № 2 до договору, дотримуватись узгодженого у додатку № 2 місця розташування продукції Філіп Морріс, забезпечити видимість продукції Філіп Морріс у пунктах торгівлі, виконуючи п.4.3 договору, а також дотримуватись інших умов, передбачених Договором.

Потреба в укладенні даного договору була обумовлена необхідністю проведення позивачем аналітичної діяльності з аналізу попиту на товари позивача, а також маркетинговою діяльністю з просування товарів позивача на ринку.

Реальність господарської операції між позивачем та дочірнім підприємством "Мережа-Трейд" підтверджують наявні в матеріалах справи первинні документи: акти виконаних робіт від 01.01.2012 р., податкова накладна №522 від 01.01.2012 р. (т. 2 а.с. 16-19).

За умовами договору про надання послуг маркетингові послуги надавались в пунктах торгівлі (магазини "Фуршет") за переліком, наведеним в додатку № 1 до договору (т.2, а.с. 8-9).

Зобов'язання по оплаті вартості наданих послуг були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів відповідно до рахунку-фактури №000345251 від 01.01.2012р. у розмірі 10736,03 грн. (т. 2, а.с. 19), виписка по банківських рахунках про рух коштів (т.2, а.с. 19).

Оскільки метою надання послуг було проведення маркетингових заходів, від проведення господарських операцій з ДП "Мережа-Трейд" позивачем не було отримано прибутку.

Суд першої інстанції зробив висновок, що позивачем до матеріалів справи не надані докази підтвердження використання у власній господарській діяльності цих послуг, проте колегія суддів вважає цей висновок помилковим, оскільки позивачем було надані до матеріалів справи первині документи, які підтверджують належне виконання господарських операцій між позивачем та ДП "Мережа-Трейд" і їх пов'язаність з господарською діяльністю позивача.

Щодо господарських операції з ФОП ОСОБА_2, з матеріалів справи встановлено, що 14.10.2010 року між позивачем (покупець) та ФОП ОСОБА_2 (продавець) було укладено договір поставки №14/10/1, предметом якого є постачання товарів (одягу) (т.2, а.с. 21-24).

Потреба в укладенні згаданого правочину була обумовлена необхідністю забезпечення працівників компанії службовим одягом, в тому числі для проведення рекламної та маркетингової діяльності.

В межах договору за період за 2011 рік були проведені господарські операції з постачання товару (спеціального одягу), які було оформлено податковою накладною №1 від 01.11.2011 р. (т. 2, а.с. 27). Отримання поставленого товару підтверджується накладною №1 від 01.11.2011 р. та прибутковим ордером № від 01.11.2011 р. (т. 2, а.с. 25-26). За умовами договору поставки товар постачався на склад позивача за адресою Київська обл. м. Київ, вул. Електротехнічна, 45.

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару були виконані Позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів на підставі рахунку №1 від 01.11.2011р. згідно з платіжним дорученням №709503 від 18.11.2011р. (т.2, а.с.28-29).

Колегія суддів вважає, що вказані вище первинні документи оформлені у повній відповідності до законодавства України та належним чином фіксують факт здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_2

Згідно п. 134.1.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (138.1.1 ст. 138 Податкового кодексу України).

Згідно з абз. 1 п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.8. статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до вимог пп.138.8.1 ст. 138 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем з контрагентами ТОВ "Євросірники", ФОП ОСОБА_1, ТОВ "Аммераал Белтех Україна", ТОВ "Сінема Промо", ДП "Мережа-Трейд" та ФОП ОСОБА_2 належним чином оформлені договірні відносини та на виконання вимог податкового законодавства оформлені первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що податкові повідомлення - рішення № та № від 08.10.2004 року підлягають скасуванню через помилковість висновків податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності своїх рішень.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, і вимоги податкового законодавста.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог через невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 3 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Філіп Морріс Україна" задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2015р. по справі № 820/697/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов приватного акціонерного товариства "Філіп Морріс Україна" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення № та № від 08.10.2014 року Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст постанови виготовлений 07.08.2015 р.