Справа № 755/29246/13-а
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва, третя особа Київський міський центр зайнятості про визнання незаконними та протиправними рішень суб'єкта владних повноважень, зобов'язати провести розрахунок та здійснити виплату допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и в:

19 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва, як місцевого адміністративного суду, з позовом до Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва, відповідно до заявлених позовних вимог позивач просив суд: «Визнати незаконним та протиправним рішення Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва про відмову у прийнятті позивача на облік як безробітного з 11.10.2013 року. Визнати незаконним та протиправним рішення Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва про відмову у присвоєнні позивачу статусу безробітного з 11.10.2013 року. Визнати незаконним та протиправним рішення Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва про зняття позивача з обліку як безробітного з дня прийняття рішення про відмову у присвоєнні позивачу статусу безробітного. Визнати незаконним та протиправним рішення Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва про відмову у нарахуванні та виплаті позивачу допомоги по безробіттю з 19.10.2013 року. Зобов'язати Дніпровський районний центр зайнятості міста Києва вчинити дії, а саме: зобов'язати Дніпровський районний центр зайнятості міста Києва здійснити розрахунок та провести виплату позивачу, ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 19.10.2013 року по 31.10.2013 року включно, у розмірі визначеному законодавством, яке діяло на період розрахунку».

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва про визнання незаконними та протиправними рішень суб'єкта владних повноважень, зобов'язати провести розрахунок та здійснити виплату допомоги по безробіттю визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. (а.с.73)

На підставі протокольної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2014 року залучено Київський міський центр зайнятості у якості третьої особи без самостійних вимог. (а.с.63)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 27 вересня 2013 року позивача було звільнено з посади керівника претензійно - позовного відділу ТОВ «Торгова агенція «Пристав» за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, про що видано наказ №97 від 27 вересня 2013 року. 10 жовтня 2013 року позивач звернувся до Дніпровського районного центру зайнятості у м. Києві з метою прийняття на облік як безробітного та призначення допомоги по безробіттю та отримання допомоги у подальшому працевлаштуванні, однак працівник центру, ознайомившись з поданими позивачем документами, повідомив про неможливість прийняття позивача на облік як безробітного за наявності у нього свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, оскільки особи, які мають статус адвоката, відносяться до переліку самозайнятих осіб, які самостійно забезпечують себе роботою та заробітком. 11 жовтня 2013 року та 15 жовтня 2013 року позивач мав співбесіди з працівником центру з приводу з'ясування порядку та обсягу документів, які необхідно надати для встановлення статусу безробітного, а 21 жовтня 2013 року позивач повторно звернувся до відповідача з письмовою заявою про взяття його на облік та визнання особою зі статусом безробітного з дня першого офіційного звернення - з 11 жовтня 2013 року, а також нарахувати та розпочати виплату допомоги по безробіттю. Однак, в подальшому позивачу стало відомо, що 25 жовтня 2013 року керівником центру було видано наказ про відмову у встановленні позивачу статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, мотивуючи тим, що позивач має посвідчення адвоката і належить до зайнятого населення згідно ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення». Позивач вважає, що відмова Дніпровського районного центру зайнятості у м. Києві у встановленні йому статусу безробітного є незаконною та суперечить нормам чинного законодавства, оскільки сам факт наявності у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не може слугувати доказом того, що позивач займається адвокатською діяльністю, в свою чергу відповідачем не було вжито заходів для перевірки даних щодо відсутності у позивача доходів від зайняття адвокатською діяльністю, як і не наведено правових підстав для відмови позивачу у встановленні статусу безробітного, чим порушенні права позивача на соціальний захист, у зв'язку з втратою роботи, які просить відновити у спосіб визначений чинним законодавством.

Представник відповідача Ярмолицька О.А. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи. (а.с.46-47)

Представник третьої особи - Київського міського центру зайнятості в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення не скористались.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача Ярмолицької О.А., дослідивши наявні справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року ОСОБА_1 звільнено з посади керівника претензійно - позовного відділу ТОВ «Торгова агенція «Пристав» за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, про що видано наказ №97 від 27 вересня 2013 року, про що зроблено запис у трудовій книжці. (а.с.36-44)

21 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва з заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

25 жовтня 2013 року Дніпровським районним центром зайнятості міста Києва видано наказ №НТ131025 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного. (а.с.52)

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ (далі - Закон № 1533-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1533-ІІІ, застраховані особи мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги.

Видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога по частковому безробіттю; матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні (ч. 1 ст. 7 Закону № 1533-ІІІ).

Механізм призначення, виплати допомоги по безробіттю, у т. ч. одноразової для організації безробітними підприємницької діяльності, та обчислення страхового стажу визначає Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року за № 915/5136 (далі - Порядок).

Згідно з п. 1.2 Порядку, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаним в установленому порядку безробітними.

Відповідно до п.п. «а» п. 3 ст. 1 Закону № 803-XII, в Україні до зайнятого населення належать та не можуть бути визнані безробітними і отримувати допомогу по безробіттю працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном у фізичних осіб.

До зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах - громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

Положенням ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 року № 803-XII (далі - Закон № 803-ХІІ) передбачено, що безробітними визнаються працездатні громадяни, працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про адвокатуру» від 19.12.1992 року № ХІІ (далі - Закон № ХІІ), адвокатом може бути особа, яка має вищу юридичну освіту, підтверджену дипломом України або відповідно до міжнародних договорів України дипломом іншої країни, стаж роботи у галузі права не менше двох років, володіє державною мовою, склала кваліфікаційні іспити, одержала в Україні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняла Присягу адвоката України.

Згідно ст. 4 Закону № ХІІ, адвокат має право займатись адвокатською діяльністю індивідуально, відкрити своє адвокатське бюро, об'єднуватися з іншими адвокатами в колегії, адвокатські фірми, контори та інші адвокатські об'єднання, які діють відповідно до цього Закону та статутів адвокатських об'єднань.

Аналіз наведених правових нормі свідчить, що чинне законодавство не містить положень, що зобов'язували всіх осіб, які склали адвокатський іспит та отримали свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, здійснювати трудову діяльність (в тому числі, юридичну практику) виключно шляхом зайняття адвокатською діяльністю в передбачених Законом формах, тоді як особа, яка склала адвокатський іспит та отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, мала право працевлаштовуватися на умовах найму на будь-яку роботу, що наявності статусу адвоката не потребувала.

Форми здійснення адвокатської діяльності визначені у ст. 4 Закону - індивідуально, шляхом відкриття свого адвокатського бюро, об'єднання з іншими адвокатами в колегії, адвокатські фірми, контори та інші адвокатські об'єднання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач на час звернення до Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва мав дійсне свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, однак в матеріалах справи відсутні докази здійснення позивачем адвокатської діяльності в будь-якій із зазначених форм, при цьому відповідач, будучи обізнаними про ці обставини, не здійснив перевірки достовірності наведених позивачем даних, та, відмовляючи у наданні позивачу статусу безробітного, не зазначив правових підстав для прийняття такого рішення.

В той же час, сам факт наявності у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не може слугувати беззаперечним доказом того, що позивач займається таким видом діяльності, а свідчить лише про наявність у позивача певної кваліфікації та можливість розпочати адвокатську діяльність в одній з форм, яка передбачена Законом України «Про адвокатуру».

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), який набув чинності 15.08.2012 року, вказані принципи здійснення адвокатської діяльності не змінив.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Закону № 5076-VI, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом (а не яка має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю); адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно ст. ст. 4, 6 Закону № 5076-VI, адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності); адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ст. 13 Закону № 5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

В той же час, поняття самозайнятої особи чітко визначене у Податковому кодексу України, згідно п. 14.1.226 ст. 14 якого, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік в органах державної податкової служби за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Таким чином, з метою визначення статусу особи та віднесення її до самозайнятого населення, та, відповідно, для вирішення питання про можливість надання йому статусу безробітного, відповідач мав встановити, чи фактично позивач здійснює адвокатську діяльність у формах, передбачених законодавством, а також чи здійснює він незалежну професійну діяльність в розумінні Податкового кодексу України.

Натомість, відповідачем вказані обставини не встановлювалися, тоді як висновок про здійснення позивачем адвокатської діяльності зроблено виключно на підставі наявності у нього свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, що є очевидно недостатнім для зробленого висновку.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійснені ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на викання делегованих повноважень. (п.7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України)

Дніпровський районний центр зайнятості є підрозділом Київського міського центру зайнятості, без статусу юридичної особи, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції в Дніпровському районі міста Києва.

Дніпровський районний центр зайнятості діє на підставі Положення про Дніпровський районний центр зайнятості, який затверджений Директором Київського міського центру зайнятості В.Б. Сухомлин 20 травня 2013 року. (а.с.58-63)

Основними завданнями Центру є реєстрація, перереєстрація безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу. (п.1 ст.3 Положення)

Центр, відповідно до покладених на нього завдань, здійснює облік осіб, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, наданих їм послуг, реєстрацію безробітних у встановленому порядку; нараховує допомогу по безробіттю та надає соціальні послуги в установленому законодавством порядку. ( п.1 та п.2 ст.4 Положення)

Центр має право в установленому законодавством порядку призначити безробітним допомогу по безробіттю, припиняти, відкладати і скорочувати виплати. (п.6 ст.5 Положення)

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності , суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлені вимоги до Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва про визнання неправомірним та скасувати наказ Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві №НТ131025 від 25 жовтня 2013 року про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного з 21 жовтня 2013 року, оскільки прийняте відповідачем рішення є незаконним та прийняте всупереч вимог чинного законодавства, яке регулює відносини, що склались між сторонами спору, що зумовлює вирішення питання про покладення обов'язку на Дніпровський районний центр зайнятості міста Києва поновити ОСОБА_1 на обліку безробітних з виплатою допомоги по безробіттю у порядку та розмірах, визначених Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», починаючи з 21 жовтня 2013 року, оскільки визначений позивачем спосіб поновлення порушеного права у зв'язку з відмовою у встановленні статусу безробітного відповідає вимогам чинного законодавства та відноситься до компетенції відповідача.

В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині визначення періоду призначення допомоги по безробіттю, а саме з 19.10.2013 року по 31.10.2013 року, оскільки, визначаючи спосіб відновлення порушених прав позивача шляхом поновлення його на обліку безробітних з виплатою допомоги по безробіттю у порядку та розмірах, визначених Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд враховує дату офіційного звернення позивача до Дніпровського районного центру зайнятості з заявою про визначення статусу безробітного, яка датована 21 жовтня 2013 року.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу Адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва, третя особа Київський міський центр зайнятості про визнання незаконними та протиправними рішень суб'єкта владних повноважень, зобов'язати провести розрахунок та здійснити виплату допомоги по безробіттю підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення, суд визнає неправомірним та скасовує наказ Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві №НТ131025 від 25 жовтня 2013 року про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного з 21 жовтня 2013 року, та зобов'язує Дніпровський районний центр зайнятості міста Києва поновити ОСОБА_1 на обліку безробітних з виплатою допомоги по безробіттю у порядку та розмірах, визначених Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», починаючи з 21 жовтня 2013 року, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ч.2 ст.19 Конституції України, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, ст.ст. 1, 4 6 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст.6,7 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року за № 915/5136, ст. ст. 1, 2, 5, 11, 90, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України , суд

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного центру зайнятості міста Києва, третя особа Київський міський центр зайнятості про визнання незаконними та протиправними рішень суб'єкта владних повноважень, зобов'язати провести розрахунок та здійснити виплату допомоги по безробіттю задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві №НТ131025 від 25 жовтня 2013 року про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного з 21 жовтня 2013 року.

Зобов'язати Дніпровський районний центр зайнятості міста Києва поновити ОСОБА_1 на обліку безробітних з виплатою допомоги по безробіттю у порядку та розмірах, визначених Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», починаючи з 21 жовтня 2013 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

С у д д я