Справа № 554/7129/15-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 р.Справа № 554/7129/15-а

Головуючий 1 інстанції: Микитенко В.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Бенедик А.П., Суддя Філатов Ю.М.

при секретарі Тітова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.06.15 р. по справі № 554/7129/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання незаконною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 45586070 від 22.05.2015, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава з позовною заявою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 45586070 від 22.05.15 р.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 16.06.15 р. по справі № 554/7129/15-а позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.

Третя особа, ГУПФ України в Полтавській області, не погодилася з судовим рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.06.15 р. по справі № 554/7129/15-а та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Позивач письмові заперечення на апеляційну скаргу не подав.

Відповідач заяви про приєднання до апеляційної скарги не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 18.11.14 р. Октябрським районним судом м. Полтави виданий виконавчий лист № 2а/554/194/2014, яким зобов'язано Головне Управління пенсійного фонду в Полтавській області починаючи з 01.01.14 р. здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

На підставі зазначеного виконавчого листа 28.11.14 р. відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження. Разом з тим, на даний час рішення суду боржником не виконується через відсутність фінансування з державного бюджету по «чорнобильських» статтях видатків.

У зв'язку з цим, 22.05.15 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області Пецяк Л.В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження факту виконання боржником рішення суду та правомірності винесення оскаржуваної постанови без вчинення необхідних виконавчих дій державним виконавцем, що свідчить про необґрунтованість закінчення виконавчого провадження з підстав п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження слугував висновок державного виконавця про те, що оскільки боржником надано до ВПВР УДВС ГУЮ в Полтавській області розпорядження про проведення перерахунку пенсії позивача у розмірі 2346,48 грн., але виплати по рішенню суду не проведені у зв'язку з відсутністю відповідного фінансового ресурсу бюджету, то відповідачем вжито вичерпних заходів щодо примусового виконання рішення зобов'язального характеру.

Колегія суддів зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 8, п. 11 ч. 1, ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні достатні та належні докази на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови та вчинення необхідних виконавчих дій державним виконавцем, які передбачені ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про необґрунтованість закінчення виконавчого провадження з підстав п. 11. ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, в ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачена можливість закінчення виконавчого провадження внаслідок відсутності бюджетних асигнувань.

Крім того, згідно ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.97 р., держави, які ратифікували Конвенцію, взяли на себе зобов'язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання на території України. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 2, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У справах «Жовнер проти України», «Кечко проти України», «Васильев проти України», «Войтенко проти України» Європейський суд з прав людини наголошував, що державний орган влади не має права посилатися на відсутність бюджетних асигнувань на виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, і повернення виконавчого листа стягувачеві.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, і тому позивач позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання, а отже закінчення виконавчого провадження є фактично відмовою у виконанні судового рішення.

Відповідно ст. 75 вказаного Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно ст. 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Таким чином, якщо державний виконавець вважав, що виконавче провадження може бути закінчено з підстав, передбачених ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», то він був зобов'язаний виконати дії, які передбачені цією нормою права, а саме: винести постанову про накладення штрафу на боржника та внести подання правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

З огляду на те, що відповідачем не надано доказів виконання вимог ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції обґрунтовано вказав на протиправність оскарженої постанови про закінчення виконавчого провадження.

Наведені обставини стали підставою для висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Октябрського районного суду м. Полтава від 16.06.15 р. по справі № 554/7129/15-а прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.06.15 р. по справі № 554/7129/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.06.15 р. по справі № 554/7129/15-а за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання незаконною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 45586070 від 22.05.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 03.08.2015 року.