Справа № 9101/35006/2011
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2011 р.справа № 2а-6285/10/0870

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря: Мачихіна В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 митниці
на постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року у справі № 2а-6285/10/0870
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергогаз», м.Запоріжжя
до за участю проОСОБА_1 митниці прокурора визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеренергогаз»(далі по тексту позивач) звернулось до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 митниці (далі - відповідач), у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд: визнати протиправними та скасувати рішення ОСОБА_1 митниці про визначення митної вартості товарів від 28.05.2010 №112000006/2010/000687/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000689/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000688/1, від 10.06.2010 №112000006/2010/000831/1; визначити та застосувати митну вартість товарів, що експортувались в Україну по зовнішньоекономічному контракту №AU-100 від 01.03.2010 та додаткам до нього від 10.03.2010 №№100184 , 100186, заявлену позивачем шляхом подання декларації митної вартості, а саме: відповідно до декларації №112000010/2010/003715 від 26.05.2010 в розмірі 1 286 586,44 грн., відповідно до декларації №112000010/2010/003714 від 26.05.2010 в розмірі 1 186 551,20 грн., відповідно до декларації №112000010/2010/003712 від 26.05.2010 в розмірі 2 084 024,65 грн., відповідно до декларації №112000010/2010/004175 від 08.06.2010 в розмірі 3 634 720,67 грн.(т.I а.с. 4-13)

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 29.09.2010 року відкрито провадження в адміністративній справі №2а-6285/10/0870 (т.I а.с.2).

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що товар, митна вартість якого заявлена позивачем ДМВ №112000010/2010/003450 та товар, митна вартість якого заявлена ДМВ №112000010/2010/003715, № 112000010/2010/003714, № 112000010/2010/003712, № 112000010/2010/004175 є ідентичним. Проте при проведенні митного оформлення першої партії товару відповідач визнав митну вартість товару, заявлену в декларації позивача, а рішеннями від 28.05.2010 №112000006/2010/000687/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000689/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000688/1 визначив митну вартість ідентичного товару в розмірі 0,6854 євро за одиницю товару, рішенням від 10.06.2010 №112000006/2010/000831/1 визначив митну вартість ідентичного товару в розмірі 0,6994 євро за одиницю товару. Оскільки відповідач мав інформацію про операції з ідентичними товарами та у позивача згідно контракту не було зобов'язань, визначених у п. п. 5, 6, 7 ч.2 ст.267 Митного кодексу України (далі - МК України), тому коригувати митну вартість не має підстав.

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 09.02.2011р. у справі №2а-6285/10/0870 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ОСОБА_1 митниці про визначення митної вартості товарів від 28.05.2010 №112000006/2010/000687/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000689/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000688/1, від 10.06.2010 №112000006/2010/000831/1. В іншій частині позовних вимог відмовлено ( суддя Янюк О.С.) (т.II а.с.106-109).

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що в даному випадку митна вартість товару розрахована відповідачем в українській гривні із застосуванням курсу НБУ, який діяв на день прийняття вантажної митної декларації для оформлення, що є порушенням п.4.3. ст.4 Закону № 168/97-ВР. Відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень про визначення митної вартості товарів від 28.05.2010 №112000006/2010/000687/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000689/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000688/1, від 10.06.2010 №112000006/2010/000831/1.

Вимога про зобов'язання визначити митну вартість за методом 1 не ґрунтується на вимогах закону, оскільки у разі постановлення судового рішення про протиправність та скасування рішень митниці про визначення митної вартості товару за певним методом, повторного оформлення вантажу не відбувається.

Відповідач ОСОБА_1 митниця, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції у даній адміністративній справі, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи порушено норми матеріального та процесуального права, просить постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 09.02.2011р. по адміністративній справі №2а-6285/10/0870 скасувати та прийняти нову постанову, в якій відмовити позивачу в задоволенні позову повністю (т.II а.с.100-117).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що під час митного оформлення ОСОБА_1 митницею не було порушень жодної правової норми при визначені митної вартості товарів. Позивач не довів митниці, що митну вартість можливо визначити за методом № 1 та не надав документи, які були витребувані для підтвердження митної вартості.

Прокурор, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з»явився, про причини своєї неявки не сповістив, клопотання про розгляд справи за його участі не надав. За таких обставин, з урахуванням думок сторін по справі, кожного окремо, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності прокурора.

Представник відповідача, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, та на свої пояснення, надані в судовому засіданні, заявлені апеляційні вимоги підтримав у повному обсязі та просив постановити рішення яким скасувати постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 09.02.2011р. по даній справі та в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача просив суд в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити за їх необґрунтованості, рішення суду, як виважене та законне залишити без змін.

В судовому засіданні заслухавши представників сторін, кожного окремо, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач по справі, згідно Свідоцтва про державну реєстрацію підприємств та організацій України, був зареєстрований виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради 23 червня 1994р. /а.с.58/.

Відповідач ОСОБА_1 митниця, у відповідності до ст.14 Митного кодексу України є митним органом, який на території закріпленого за ним регіону в межах своєї компетенції здійснює митну справу та забезпечує комплексний контроль за додержанням законодавства України з питань митної справи керівництво і координацію діяльності підпорядкованих йому митниць та спеціалізованих митних установ і організацій.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 01.03.2010 між TOB «Інтеренергогаз»та ОСОБА_2 Інтернешнл ОСОБА_3 був укладений зовнішньоекономічний контракт №AU-100 відповідно до якого АрселорМіттал Інтернешнл ОСОБА_4 зобов'язаний продати, а TOB «Інтеренергогаз»- оплатити та прийняти першоякісний гарячеоцинкований сталевий лист в рулонах. Загальна вартість вказаного контракту, включаючи пакування, маркування та доставку товару, складає 5 000 000,00 євро.

Для проведення митного оформлення першої партії товару, позивачем до митного органу 17.05.2010 була подана вантажна-митна декларація (далі - ВМД) № 112000010/2010/003450 та ДМВ №112000010/2010/003450 за формою ДМВ-1, відповідно до якої позивачем митна вартість товару була визначена за основним метод (перший) визначення митної вартості за ціною угоди, який передбачено ст. 266, 267 МК України.

Митна вартість товару була визначена позивачем відповідно до підпункту 1 частини 1 ст. ст. 266, 267 МК України в розмірі відповідно до ціни контракту (метод № 1) в іноземній валюті 214 919,52 Євро, що у розрахунку у гривнях складає 2 127 925,47 грн., виходячи з ціни, встановленої сторонами у зовнішньоекономічному контракті на умовах поставки DAF - Тереховка, транспортом продавця за рахунок продавця.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем були надані документи, а саме: облікова картка №11200/2/03/00092 суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (TOB «Інтеренергогаз»); внутрішній транзитний документ; залізничні накладні; інвойси; пакувальні листи; проформи; зовнішньоекономічний контракт №AU-100 від 01.03.2010; додатки №№100186, 100184 до зовнішньоекономічного контракту №AU-100 від 01.03.2010; довідка про відсутність за межами України валютних цінностей; сертифікат походження ЕЕ 149564; сертифікати якості; платіжне доручення в іноземній валюті; прас-лист виробника; висновок Державного підприємства «Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків»при Міністерстві економіки України від 12.05.2010 №6/237; експортна ВМД.

Відповідачем на ДМВ №112000010/2010/003450 зроблено відмітку про визнання митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, для проведення митного оформлення другої, третьої та четвертої партій товару, позивачем до митного органу 26.05.2010 та 08.06.2010 були подані ВМД № 112000010/2010/003715, № 112000010/2010/003714, № 112000010/2010/003712, № 112000010/2010/004175 та ДМВ № 112000010/2010/003715, № 112000010/2010/003714, № 112000010/2010/003712, № 112000010/2010/004175 за формою ДМВ-1, відповідно якої позивачем митна товару була визначена за основним метод (перший) визначення митної вартості за ціною угоди, який передбачено ст. 266, 267 МК України.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем були надані документи аналогічні поданим під час оформлення першої партії товару.

Митна вартість товару була визначена позивачем відповідно до підпункту 1 частини 1 ст. ст. 266, 267 МК України в розмірі відповідно до ціни контракту (метод № 1):

у ВМД № 112000010/2010/003715 митну вартість заявлено в іноземній валюті 132 811,13 Євро, у розрахунку у гривнях у розмірі 1 286 586,44 грн.;

у ВМД № 112000010/2010/003714 в іноземній валюті 122 484,74 Євро, у розрахунку у гривнях у розмірі 1 186 551,20 грн.;

у ВМД № 112000010/2010/003712 в іноземній валюті 215 128,70 Євро, у розрахунку у гривнях у розмірі 2 084 024,65 грн.;

у ВМД № 112000010/2010/004175 в іноземній валюті 383 703,85 Євро, у розрахунку у гривнях у розмірі 3 634 720,67 грн.

У зв'язку із сумнівами щодо заявленої митної вартості товару ОСОБА_1 митницею були витребувані додаткові документи, про що зазначено на зворотному боці ДМВ №112000010/2010/003715, № 112000010/2010/003714, № 112000010/2010/003712,

№ 112000010/2010/004175, а саме: експортна декларація країни відправлення;згідно ст. 77 МК України переклад документу про характеристики; договір з третіми особами, що пов'язані з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; відповідна бухгалтерська документація; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) фірми виробника товару; калькуляція фірми виробника товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторгівельних та біржових організацій про вартість товару або сировини.

28.05.2010 та 09.06.2010 позивачем додатково надані ОСОБА_1 митниці наступні документи: переклад калькуляції ціни товару; фінансова довідка про сплату за товар; лист від 19.05.2010 про статус компанії АрселорМіттал Інтернешнл ОСОБА_3; калькуляція ціни товару.

Незважаючи на зазначене, митним органом були прийняті рішення від 28.05.2010 №112000006/2010/000687/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000689/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000688/1, від 10.06.2010 №112000006/2010/000831/1 про визначення митної вартості товару за методом №2.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Митного кодексу України та Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006р.

Відповідно до ст.259 Митного кодексу України (надалі -МК України) митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону України.

Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу (ч.І ст.260 МК України).

Згідно з ч.І ст.262 МК України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Відповідно до ст.266 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: основним методом визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. У випадку, якщо основний метод при визначені митної вартості товару не можна використати, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог ст.268 і 269 МК України. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог ст.268 і 269 МК України застосовуються інші методи. При цьому МК України встановлено послідовне використання кожного із зазначених методів. Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Виключення становлять методи 4 і 5, які можна використовувати - якщо неможливо застосувати метод 3 -у будь-якій послідовності на розсуд декларанта (ст.266 МК України). І тільки у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених ст.273 МК України.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Проте таких консультацій з підприємством позивача ОСОБА_1 митницею

проведено не було, до того ж відсутні будь-які докази про послідовне застосування

відповідачем методів визначення митної вартості товару.

Як вбачається з матеріалів справи, при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, специфікацій, виставлених інвойсів та інших документів постачальника.

Відповідно до п. 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем з самого початку було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли визначити митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів (метод 1).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 митниця будь-яких посилань на те, що первісно подані позивачем документи були з недоліками оформлення, не містили істотної інформації, тощо - не вказує.

Пунктом 11 вказаного Порядку № 1776 передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці»декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини. Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Із змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов'язує позивача надати повний перелік документів відповідно до п.11Порядку. При цьому, саме формулювання вказаної норми - «можуть подаватися», вказує на те, що витребування таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Порядку №1766 надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість, а у випадку об'єктивної неможливості та відсутності цих документів - супровідний лист з поясненням причин їх ненадання.

Разом із тим, витребувавши перелік документів, передбачених п.11Порядку № 1776, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Митна вартість, визначена згідно з положеннями МК України, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше визначеній за методами 1-6 митній вартості, однак при визначенні митної вартості відповідно до цієї статті допускається гнучкість при застосування цих методів. Крім того, для визначення митної вартості за резервним методом митний орган надає декларанту цінову інформацію, що є у його розпорядженні.

З дій відповідача та прийнятого рішення не вбачається наявність потреби у відповідача даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товару, наявність виникнення у нього об'єктивних обставин та обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару та/або неправильності обрання позивачем методу визначення та обчислення митної вартості товару.

З рішення відповідача про визначення митної вартості товару за другим методом також не вбачається в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом на підставі документів, поданих позивачем, та чи взагалі була потреба у відповідача самостійно визначати митну вартість за шостим методом. Рішення митного органу не містить жодного обґрунтування неможливості застосування попередніх методів.

При здійсненні зазначеної оцінки, митний орган використав лише цінову базу, яка була в наявності та застосована митна вартість ідентичних товарів, які продаються на експорт в Україну і час експорту є максимально наближеним до нього.

Відповідно до п.З ст.З Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщаються через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 24.06.2009 року № 602, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.07.2009 року за №669/16685 (далі -Порядок №602) під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та прийнятті Рішень використовуються такі джерела інформації:

- спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України;

- спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку;

інформація, отримана від Державної митної служби України, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів;

інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару;

інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити митних органів та/або Державної митної служби України;

цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між Державною митною службою України та асоціаціями, спілками та іншими об'єднаннями імпортерів та виробників;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством.

Відтак база ЄАІС ДМСУ може використовуватись митним органом, як одне з джерел для встановлення митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 митницею при винесенні оскаржуваного рішення використовувалась лише інформація, що міститься в базі ЄАІС ДМСУ, при цьому в рішенні не зазначено, що митницею досліджувалися інші джерела, які можуть містити необхідну інформацію.

Крім того, відповідачем не враховано, що об'єктивна неможливість подання всіх витребуваних ним документів у зв'язку з їх відсутністю у позивача, не може бути підставою для відмови у визначенні митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем було порушено принцип послідовності застосування методів визначення митної вартості, що суперечить ст.266 МК України, яка передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів брала до уваги, також, вимоги ст. 189 Господарського кодексу України, згідно яких ціна - це форма грошового визначення вартості продукції, яку реалізують суб'єкти господарювання. При цьому, у ч.4 ст. 189 ГК України встановлено, що при здійсненні експортних та імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку та індикативних цін.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення»при здійсненні експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника в розрахунках із зарубіжними партнерами застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно того, що оскільки в даному конкретному випадку грошове визначення вартості продукції сторонами у контракті визначено у євро, то і обчислювати митну вартість необхідно виходячи із курсу євро.

Судом першої інстанції встановлено, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було перевірено документи подані для митного оформлення, але після перевірки відповідності заявленої митної вартості ціновій інформації ЄАІС ДМСУ було з'ясовано, що митна вартість заявленого товару відрізняється від рівня митної вартості ідентичних товарів, імпортованих на митну територію України. Вартість ідентичних товарів ЄАІС ДМСУ відповідачем визначено у доларах США. Для порівняння митної вартості, визначеної позивачем у митній декларації, із рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів ЄАІС ДМСУ, відповідачем митну вартість у євро перераховано спочатку у гривні, а потім - у долари США. При цьому, відповідачем не враховано коливання курсу долара США.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що співвідношення курсів долара США та євро не може бути визнано як показник зміни митної вартості товару.

Крім того, відповідно до п.4.3. ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» від З квітня 1997 року N 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, пов'язаних з імпортом таких товарів, плати за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. Визначена вартість перераховується в українські гривні за валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на кінець операційного дня, що передує дню, в якому товар (товарна партія) вперше підпадає під режим митного контролю відповідно до митного законодавства.

В даному випадку митна вартість товару розрахована відповідачем в українській гривні із застосуванням курсу НБУ, який діяв на день прийняття вантажної митної декларації для оформлення, що є порушенням п.4.3. ст.4 Закону № 168/97-ВР.

Колегія суддів не може погодитись з посилання представника відповідача на п. 16 Порядку № 1766, у якому вказано, що на підставі рішення митного органу про визначення митної вартості товарів зазначена вартість перераховується у гривні за офіційним курсом гривні до відповідної іноземної валюти, установленим Національним банком України на день прийняття вантажної митної декларації для оформлення, оскільки, за загальними принципами права - у разі якщо норми правових актів суперечать одна одній, то застосовується та норма, яка встановлена правовим актом вищої юридичної сили. У даному випадку це Закон № 168/97-ВР.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень про визначення митної вартості товарів від 28.05.2010 №112000006/2010/000687/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000689/1, від 28.05.2010 №112000006/2010/000688/1, від 10.06.2010 №112000006/2010/000831/1.

Щодо вимог про визначення та застосування митної вартості товарів, що експортувались в Україну по зовнішньоекономічному контракту №Аи-100 від 01.03.2010 та додаткам до нього від 10.03.2010 №№100184 , 100186, заявлену позивачем шляхом подання декларації митної вартості, а саме: відповідно до декларації №112000010/2010/003715 від 26.05.2010 в розмірі 1 286 586,44 грн., відповідно до декларації №112000010/2010/003714 від 26.05.2010 в розмірі 1 186 551,20 грн., відповідно до декларації №112000010/2010/003712 від 26.05.2010 в розмірі 2 084 024,65 грн., відповідно до декларації №112000010/2010/004175 від 08.06.2010 в розмірі 3 634 720,67 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у разі постановлення судового рішення про протиправність та скасування рішень митниці про визначення митної вартості товару за певним методом, повторного оформлення вантажу не відбувається. Отже, вимога про зобов'язання визначити митну вартість за методом 1 не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.З ст.2 КАС України).

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 09 лютого 2011р. необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування законної постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160,196, 198,200,205,206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 митниці - залишити без задоволення.

Постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 09 лютого 2011 року у справі №2а-6285/10/0870- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 03 листопада 2011р.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна