Справа № 1170/2а-4852/11
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2011-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2011 року Справа № 1170/2а-4852/11

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді Кармазиної Т.М.

за участю секретаря Сириці І.О.,

за участю представників: позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції № від 02.11.2011р..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржуване податкове повідомленнярішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції є незаконним, необґрунтованим та безпідставним. Оскільки, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 повністю відображено у своєму бухгалтерському та податковому обліку операції щодо постачання ПП „Гімалая позивачу товарів (робіт, послуг), факт придбання яких підтверджується відповідними податковими накладними. Тому, на думку позивача, у Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції були відсутні правові підстави для донарахування позивачу грошового зобовязання з податку на додану вартість та застосування до нього штрафних санкцій.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі із зазначених підстав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, виклавши свою позицію в письмових запереченнях проти позову. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилався на правомірність прийняття податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки, на думку податкового органу, позивачем в порушення вимог п.п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, сформовано податковий кредит на підставі неіснуючих операцій, оскільки правочини між позивачем та ПП „Гімалая здійснені без мети настання правових наслідків, що означає їх нікчемність. В результаті чого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 завищено податковий кредит з ПДВ за квітень 2011 року на суму 148607,33 грн..

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 зареєстровано виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 10.08.1999р., що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (а.с.7) та перебуває на податковому обліку в Кіровоградській ОДПІ, є платником податку на додану вартість, про що свідчить свідоцтво №100295246 про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с.9).

Відповідно до акту Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції №180/1710/НОМЕР_1 від 23.09.2011р. про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань достовірності декларування податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП „Гімалая за період з 01.04.2010р. по 30.04.2011р., перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, що полягало у завищенні податкового кредиту з ПДВ за квітень 2011 року на суму 148607,33 грн. (а.с.10-17)

На підставі даного акту перевірки Кіровоградською обєднаною державною податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення № від 02.11.2011р., яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 148608,33 грн., у тому числі, сума збільшення 148607,33 грн., та штрафні (фінансові) санкції в сумі 01 грн.. (а.с.18).

Судом встановлено, що позивач перебував у фінансово-господарських відносинах з ПП „Гімалая. Зокрема, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Покупець) укладено з ПП „Гімалая (Постачальник) договори поставки товарів (робіт, послуг) від 01.04.2011р., 02.04.2011р., 13.04.2011р., 18.04.2011р., 19.04.2011р., 21.04.2011р., 28.04.2011р., 29.04.2011р., згідно яких Постачальник зобовязується передати (поставити) у власність Покупця товар (роботи, послуги) на підставі видаткових накладних або актів виконаних робіт, які є додатками до даних договорів, а Покупець зобовязується прийняти даний товар та оплачувати його на умовах, визначених даними договорами (а.с. 54-80).

Факти придбання позивачем у ПП „Гімалая в квітні 2011 року вищезазначеного товару підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, а саме податковими накладними №89 від 01.04.2011р., №90 від 02.04.2011р., №91 від 18.04.2011р., №92 від 19.04.2011р., №93 від 20.04.2011р., №94 від 21.04.2011р., №95 від 28.04.2011р., №96 від 28.04.2011р., №97 від 29.04.2011р. (а.с.31-40), що відображені в реєстрі виданих та отриманих позивачем податкових накладних (а.с.24-30), а також актами прийманняпередачі виконаних робіт (наданих послуг) №ОУ-0014 від 01.04.2011р., №ОУ-0015 від 02.04.2011р., №ОУ-0023 від 02.04.2011р., №ОУ-0046 від 20.04.2011р., №ОУ-000010 від 28.04.2011р. (а.с.84, 87, 88, 95, 99, )

Вищезазначені податкові накладні позивачем включено до складу податкового кредиту за квітень 2011 року, що встановлено податковим органом при перевірці фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та відображено в акті перевірки №180/1710/НОМЕР_1 від 23.09.2011р..

Позивачем за отриманий товар перераховано на розрахунковий рахунок ПП „Гімалая вартість товару (робіт, послуг), про що свідчать копії платіжних доручень (а.с.105-117) та квитанцій до прибуткових касових ордерів (а.с.118-139).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4, - директор ПП „Гімалая підтвердив дійсність укладення ПП „Гімалая з позивачем договорів поставки товарів (робіт, послуг) від 01.04.2011р., 02.04.2011р., 13.04.2011р., 18.04.2011р., 19.04.2011р., 21.04.2011р., 28.04.2011р., 29.04.2011р., а також те, що податкові накладні за даними договорами зі сторони ПП „Гімалая підписані ним особисто, сторонами виконано всі умови даних договорів в повному обсязі.

Згідно ст.1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999р. №996-XIV (далі за текстом Закон №996-XIV) первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, враховуючи наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що підставою для бухгалтерського обліку господарської операції щодо придбання позивачем у ВАТ „Концерн Галнафтогаз бензину марок А-98, А-95, А-92, А-76/80, дизельного палива, скрапленого газу, супутних нафтопродуктів, згідно договору купівлі-продажу №3 від 01.01.2007р. та договору купівлі продажу за старт-картками №08СК07-67 від 30.05.2007р., є належні первинні документи, які містять всі необхідні реквізити та відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством для первинних документів, які фіксують факт здійснення в березні 2011 року даних господарських операцій.

Відповідно до п.п.14.1.179 та п.п.14.1.181 Податкового кодексу України податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, зокрема, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару (послуги) та його оплати, а також наявність мети отримання товару (послуг), повязаної із подальшим використанням отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.п.201.1, 201.4, 201.6 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пп.14.1.18 п.14.1 ст14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно п.п.200.1, 200.2, 200.3, 200.4, 200.6 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У

разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

З аналізу вищенаведених норм Податкового кодексу України та правовідносин позивача з ПП „Гімалая вбачається, що позивачем дотримано всіх вимог закону повязаних з формуванням податкового кредиту та одержанням бюджетного відшкодування, оскільки єдиною підставою для цього являється наявність у платника податку покупця належно оформленої податкової накладної.

Крім того, суд враховує, що підставою зарахування сплаченого податку до податкового кредиту відповідного звітного періоду, та при наявності умов, визначених пп.200.1-200.4 ст.200 Податкового кодексу України, а також підставою бюджетного відшкодування суми ПДВ в наступному періоді, є наявність передбачених законом бухгалтерських документів, що підтверджують факти отримання товару (послуги) та його оплати, а також наявність мети отримання товару (послуги), повязаної із подальшим використанням отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.

Суд також зазначає, що наявність вищевказаних законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту є обов'язковою, але, не є безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови, якщо податковий орган доведе, що відомості у документах, на підставі яких вони сформовані, не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції з придбання товару (робіт, послуг) не мали реального характеру.

При цьому, суд критично оцінює твердження відповідача, що фінансово-господарські взаємовідносини між позивачем та ПП „Гімалая є фіктивними правочинами в силу вимог ст.234 ЦК України. Оскільки, станом на час укладення позивачем з даним контрагентом договорів та їх виконання, дані юридичні особи були зареєстровані в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

До того ж, у відповідності з вимогами частин 2, 3 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно вимог статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, фіктивний правочин не є нікчемним правочином, а є оспорюваним правочином, тобто таким, визнання якого недійсним здійснюється тільки в судовому порядку.

Відповідачем не надано рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання недійсними установчих документів ПП „Гімалая, а отже, такий висновок відповідача є передчасним.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому підставою недійсності правочину у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до вимог ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Також, відповідно до ч.1 ст.207 ГК України господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Отже, в силу вказаної норми, правочин, укладений недобросовісними платниками з метою ухилитися від оподаткування, є нікчемним, а тому не породжує правових наслідків та підлягає виключенню з податкового обліку усіх учасників такого правочину.

В судовому засіданні відповідачем не було надано доказів на підтвердження недотримання сторонами в момент укладення договорів вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Також відповідачем не наведено доказів, що свідчили б, що договори поставки, сторонами яких є позивач та ПП „Гімалая укладені з метою, що суперечить інтересам держави, в тому числі, в частині ухилення від сплати податків в передбаченому законодавством обсязі та отримання незаконної податкової вигоди.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007р. у справі „Інтерсплав проти України).

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Враховуючи те, що факт придбання позивачем у ПП „Гімалая товарів (робіт, послуг), згідно вищезазначених договору поставки підтверджується належними первинними бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку про фактичне підтвердження наявності у позивача підстав для віднесення суми сплаченого даним контрагентом ПДВ у розмірі 148607,33 грн. до податкового кредиту та про протиправність збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану у розмірі 148608,33 грн., у тому числі, сума збільшення 148607,33 грн., та штрафні (фінансові) санкції в сумі 01 грн..

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

На підставі аналізу встановлених обставин і правовідносин, що їм відповідають, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та неправомірність прийняття Олександрійською обєднаною державною податковою інспекцією оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яке необхідно скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати у розмірі 03 грн. 40 коп., здійснені позивачем, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції № від 02 листопада 2011 року.

Присудити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 з Державного бюджету України судові витрати в сумі 30 (тридцять) грн..

Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07.12.2011р..

Cуддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_5