Справа № 820/5008/15
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 липня 2015 р. № 820/5008/15

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Панов М.М. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "АМРАМ"
до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області,третя особа: Державної податкової інспекції у Московському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області
про скасування наказу, визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АМРАМ" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області,третя особа: Державної податкової інспекції у Московському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області в якому просить суд Зобов'язати Відповідача надати інформацію щодо внесення останнім коригувань до електронної бази даних Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України Податковий блок, інформаційної бази результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ Аудит, а також до картки особового рахунку ТОВ АМРАМ на підставі відомостей, викладених в Актах перевірки №89/22-0/38221958 від 30.01.2015 року; №2959/22- 0/38221958 від 27.11.2014 року, які містять висновки щодо порушення Позивачем норм податкового законодавства України; Визнати протиправними дії ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області щодо внесення змін до електронної бази даних Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України Податковий блок, інформаційної бази результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ Аудит, а також до картки особового рахунку по платнику податків ТОВ АМРАМ, внесених на підставі актів №89/22-0/38221958 від 30.01.2015 року, №2959/22-0/38221958; Зобов'язати ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області відновити суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ АМРАМ в електронній базі даних Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України Податковий блок, інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ Аудит, а також в картці особового рахунку, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в Актах №8 9/22-0/38221958; №2959/22- 0/35221958 від 27.11.2014 року;142/22-0/38221958 від 24.04.2015 року ;Скасувати рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області у формі наказів №791 від 30.12.2014 року, №793 від 31.12.2014 року, №683 від 13.11.2014 року, №696 від 14.11.2014 року Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ АМРАМ; Визнати протиправними дії ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області з проведення документальних позапланової перевірок Товариства з обмеженою відповідальністю АМРАМ щодо документального підтвердження господарських відносин з платниками податків на підставі Наказів №793 від 31.12.2014 року Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ АМРАМ, №696 від 14.11.102014 року Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ АМРАМ;Визнати протиправними дії ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області зі складання актів №89/22-0/38221958 від 30.01.2015 року, №2959/22-0/38221958, 142/22-0/38221958 від 24.04.2015 року; Визнати протиправними дії ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області зі встановлення в Актах перевірки ТОВ АМРАМ №89/22-0/38221958, №2959/22-0/38221958 , 142/22-0/38221958 про результати документальних позапланових перевірок Товариства з обмеженою відповідальністю АМРАМ висновків про порушення ТОВ АМРАМ податкового законодавства; Скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області № від 09.12.2014 року; № від 12.05.2015 року; № від 12.05.2015 року; № від 16.02.2015 року за формою Р; № від 16.02.2015 за формою В4.

Позивач вважає рішення та дії відповідача неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому просить задовольнити позов в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав клопотання про проведення подальшого розгляду справи за його відсутності та вирішення спору між сторонами в письмовому провадженні.

Представник відповідача ОСОБА_1 обєднаної Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів України у Закарпатській області, який належним чином повідомлений, відповідно в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення до позову, в яких просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області який належним чином повідомлений, відповідно в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення до позову, в яких просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Тому у відповідності до ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АМРАМ» взято на податковий облік і станом на даний час перебуває на обліку в ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів України у Закарпатській області та ДПІ у Московському районі м. Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області у звязку із зміною юридичної адреси.

На підставі наказів на проведення перевірки №791 від 30.12.2014 року, №793 від 31.12.2014 року, №683 від 13.11.2014 року, №696 від 14.11.2014 року, №118 від 09.04.2015, №119 від 10.04.2015 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «АМРАМ», виданих фахівцями ОСОБА_1 обєднаної Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів України у Закарпатській області згідно із п. 78.1.1 ст. 78 Податкового кодексу України, проведено перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства Товариства з обмеженою відповідальністю «АМРАМ» податковий номер 38221958, з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з платниками податків.

Дослідивши надані до справи матеріали, судом встановлено, що накази про призначення перевірок були винесені на підставі п.п.78.1.1. п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, а саме ненадання повної відповіді на обовязковий інформаційний запит податкового органу.

Суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України.

Так, відповідно до п. 20.1.4. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпункт 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначає, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок врегульовано статтею 78 Податкового кодексу України, зокрема, визначено перелік обставин, за наявності хоча б однієї з якої здійснюється документальна позапланова виїзна перевірка.

Відповідно до п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, з наведеної норми вбачається, що виявлені факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Отже, якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, лише за таких обставин перевірка може бути призначена.

Суб'єкт господарювання має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оспорити його у суді.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду України від 27.01.2015 року.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень та для всіх судів України.

Пунктом 78.4 ст.78 Податкового кодексу України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Проте, в порушення ч.2 ст. 71 КАС України Відповідачем ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС України у Дніпропетровській області не надано суду витребуваних інформаційних запитів, надісланих Позивачу ТОВ «АМРАМ», а також відповідей ТОВ «АМРАМ» на такі запити, що позбавляє суд можливості встановити обґрунтованість підстав для призначення перевірок, тому суд приходить до висновку про прийняття ОСОБА_1 обєднаною Державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів України у Закарпатській області області рішень про призначення та проведення перевірок ТОВ «АМРАМ» у формі наказів №791 від 30.12.2014 року, №793 від 31.12.2014 року, №683 від 13.11.2014 року, №696 від 14.11.2014 року, №118 від 09.04.2015, №119 від 10.04.2015 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «АМРАМ» за відсутності передбачених п.п.78..1.1 п.78.1. ст.78 Податкового кодексу України, а також будь-яких інших, передбачених п.78.1. ст. 78 Податкового кодексу України, підстав, тому рішення ОСОБА_1 обєднаної Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів України у Закарпатській області у формі наказів про проведення документальних позапланових перевірок підлягають скасуванню.

З огляду на проведення фахівцями ДПІ перевірок на підставі зазначених наказів про призначення позапланових документальних перевірок, які винесені за відсутності передбачених п.п.78..1.1 п.78.1. ст.78 Податкового кодексу України підстав, суд зазначає про обґрунтованість позовних вимог Позивача щодо визнання протиправними дій ОСОБА_1 обєднаної Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів України у Закарпатській області з проведення документальних позапланових перевірок Товариства з обмеженою відповідальністю «АМРАМ».

За результатами вказаної перевірки ОСОБА_1 обєднаною Державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів України у Закарпатській області складено акти №89/22-0/38221958 від 30.01.2015 року, №2959/22-0/38221958, 142/22-0/38221958 від 24.04.2015 року, якими зафіксовані порушення п.44.6 ст.44, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ за перевіряє мий період, та в наслідок чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету.

На підставі зазначених актів перевірки ОСОБА_1 обєднаною Державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів України у Закарпатській області були винесено податкові повідомлення-рішення № від 09.12.2014 року; № від 12.05.2015 року; № від 12.05.2015 року; № від 16.02.2015 року за формою «Р»; № від 16.02.2015 року за формою «В4».

Судом встановлено, що підставою для винесення податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 обєднаною Державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів України у Закарпатській області послугувало твердження ДПІ про те, що вказані порушення відбулись в результаті не підтвердження реальності здійснення господарських відносин із контрагентами, що призвело до завищення підприємством податкового кредиту.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що між ТОВ «АМРАМ» та його контрагентами, господарська діяльність з якими була перевірена фахівцями ДПІ, було укладено Договори поставки нафтопродуктів, до яких було укладено додаткові угоди. Постачання палива належної якості підтверджується сертифікатами відповідності, які містяться в матеріалах справи. За умовами 4.2. Договорів товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: EXW резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів; та/або АЗС Покупця (ІНКОТЕРМС-2010). Між ТОВ «АМРАМ » та ТОВ «Дніпронафтопродукт» укладено договір зберігання. Контрагентами ТОВ «АМРАМ» на виконання умов договорів поставки було передано товар, а саме паливно-мастильні матеріали, актом приймання-передання, які наявні в матеріалах справи. Контрагентами ТОВ «АМРАМ» на адресу Позивача було направлено листи, зі змісту яких вбачається, що нафтопродукти ,які були отримані позивачем за вказаним вище договором поставки та які відповідно до п. 4.2 Договору знаходяться на зберіганні в ПАТ «Дніпронафтопродукт»,позивач може отримати у будь-який час на протязі дії договору. Таким чином судом встановлено, що на час придбання товару позивачем у його контрагентів фізичне переміщення паливно-мастильних матеріалів не здійснювалось, оскільки придбаний позивачем у його контрагентів товар фізично вже знаходився на складі ТОВ «Дніпронафтопродукт», з яким Позивач уклав договір зберігання. Контрагентами Позивача за першою подією факт передання ТМЦ були виписані податкові накладні, які за формою, змістом та порядком складання відповідають вимогам, визначеним Податковим кодексом України. Розрахунок за придбаний товар було здійснено ТОВ «АМРАМ» частково у безготівковій формі, платіжними дорученнями та виписками банку. Паливно-мастильні матеріали, придбані Позивачем у його контрагентів, в подальшому були реалізовані в роздріб через мережу автозаправних станцій. Позивачем до матеріалів справи надані Договори оренди автозаправних станції як цілісного майнового комплексу із актами приймання-передачі послуг із зазначенням адрес фактичного місцезнаходження. Фізичне переміщення паливно-мастильних матеріалів підтверджується товарно-транспортними накладними. Перевезення нафтопродуктів здійснювалось відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.98 за №128/2568). Для здійснення фізичного переміщення палива Позивачем були укладені Договори перевезення, надані Позивачем до матеріалів справи. Після доставлення вантажу, зазначеного у ТТН, в пункт розвантаження, паливо оприбутковувалось відповідальними особами ТОВ «Амрам» відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496). А саме:з прибуттям нафтопродуктів на АЗС в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у ТТН, відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Згідно п.п. 10.2.8 Інструкції у разі відсутності розходження між фактично прийнятою кількістю нафтопродукту і кількістю, зазначеною у ТТН, оператор проставляв час надходження автоцистерни на АЗС і власним підписом в накладній засвідчував її приймання. Один примірник ТТН залишається на АЗС, а два - повертаються водієві, який поставляв нафтопродукт. На підтвердження виконання вищезазначених операцій свідчать підписи уповноважених осіб відповідальних за приймання нафтопродуктів та інформація про прийнятий нафтопродукт (вид, марка, вага час прибуття та вибуття перевізника), що знаходяться в кожній ТТН. ТТН також містить штампи автопідприємства, вантажовідправника, вантажоодержувача. Згідно п.п. 10.2.10 Інструкції на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. (Данні ТТН звірялись із записами в журналах 13-НП. Наявність оператора на вказаних АЗС підтверджується матеріалами справи. Оприбуткування по бухгалтерському рахунку підтверджується оборотно-сальдовими відомостями.

Суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не ким не оскарженими та у судовому порядку не визнані недійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених правочинів із постачання товару свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п.2.4. ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вважає за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між підприємствами не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Вищевикладене свідчить про те, що позивачем правомірно, відповідно до норм чинного законодавства включено до складу податкового кредиту за перевіряємий період суми ПДВ за податковими накладними.

Окрім того, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у Постанові від 27.01.2015 року колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, а саме: «Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статі 78 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої».

Щодо позовних вимог позивача щодо визнання протиправними дій ОСОБА_1 обєднаної Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів України у Закарпатській області зі встановлення в Актах перевірки висновків щодо порушення Позивачем вимог податкового законодавства, суд зазначає, що оскільки правомірність формування податкового кредиту Позивачем підтверджується податковими документами, реальність господарських правовідносин підтверджено Позивачем документами первинного бухгалтерського обліку, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Зважаючи, що акти перевірки є одним із джерел податкової інформації, зазначає, що інформація, що міститься в актах перевірок, використовується контролюючими органами виключно в порядку ст. 74 ПК України.

Згідно статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом державної податкової служби. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

У п.п. 14.1.171. п. 14.1 ст. 14 ПК України вказано, що податкова інформація - у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію".

Згідно ст. 16 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 р., № 2657-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2657-ХІІ) податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.

Наказом Державної податкової служби України № 1197 від 24.12.2012 року "Про введення в експлуатацію інформаційної системи "Податковий блок" з 01.01.2013 року було введено в експлуатацію ІС "Податковий блок" в органах державної податкової служби всіх рівнів".

Згідно п. 2.1. наказу Державної податкової служби України № 1197 від 24.12.2012 року "Про введення в експлуатацію інформаційної системи "Податковий блок" існуючі інформаційні системи, в тому числі АС "Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", експлуатувалися паралельно з інформаційною системою "Податковий блок" до 31.01.2013 року.

Наказом ДПС України № 1198 від 24.12.2012 року "Про введення в дію Тимчасового регламенту експлуатації інформаційної системи "Податковий блок" з 01.01.2013 року затверджено та введено в дію Тимчасовий регламент експлуатації інформаційної системи "Податковий блок".

Відповідно до п.п. 3.1.3.7 п. 3.1.3 Наказу Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013, № 165 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця", з метою виявлення та упередження можливих порушень податкового законодавства при камеральній (електронній) перевірці проводиться: зіставлення даних податкової звітності з ПДВ з інформацією, отриманою від митних органів та з інших джерел. При цьому враховуються результати автоматизованого зіставлення (наказ N 85) даних додатка 5 до декларації, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, ЄРПН, баз МД (по мірі впровадження відповідного програмного забезпечення).

Таким чином, існує взаємодія податкових органів при опрацюванні розшифровок інформаційних баз даних та їх використання при проведенні перевірок та прийняття за їх результатами рішень.

Пунктом 1.1. Методичних рекомендацій № 165 визначено, що ці Методичні рекомендації запроваджуються в органах Міністерства доходів і зборів України з метою поліпшення адміністрування податків, повноти декларування податкових зобов'язань в умовах впровадження спеціального програмного забезпечення для удосконалення діючих процедур проведення камеральних перевірок, що покращить якість матеріалів перевірок та сприятиме зменшенню термінів їх проведення.

Відповідно до п.п.2.5.6. Методичних рекомендацій № 165, до впровадження у промислову експлуатацію АС "Камеральна електронна перевірка" за результатами проведеного аналізу та зіставлення даних автоматизованого контролю податкової звітності, інформації з інших джерел формується Висновок про наявність значної кількості ризиків після проведеної камеральної перевірки, які будуть підставою для прийняття рішення про проведення планової/позапланової документальної виїзної/невиїзної перевірки (далі - Висновок). Після впровадження в промислову експлуатацію АС "Камеральна електронна перевірка" Висновок формується в електронному вигляді разом з актом/довідкою про результати електронної камеральної перевірки.

З наведених положень Методичних рекомендацій № 165 випливає, що вони стосується порядку організації та проведення камеральних перевірок платників податків, і наявність значної кількості ризиків після проведеної камеральної перевірки будуть підставою для прийняття рішення про проведення саме документальної перевірки платника податків (планової чи позапланової, виїзної чи невиїзної).

Відповідно до висновків акту, та витягу з АІС "Податковий блок" встановлено, що інформацію акту відповідач вніс до інформаційної системи "Податковий блок", зокрема інформацію в частині зменшення обсягів податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість позивача.

Наведене свідчить про те, що відповідач змінив дані, задекларовані позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податку на прибуток, що суперечить загальним засадам оподаткування та нормам Податкового кодексу України.

Податковий орган, як контролюючий орган, може змінити задекларовані платником податків дані податкової звітності лише шляхом визначення суми грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, у випадках, передбачених пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

Сама по собі здійснена ДПІ податкова кваліфікація операцій не може бути підставою для внесення змін до Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України. Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником даних податкового обліку як підстави для внесення змін до вказаної бази даних може бути зроблений податковим органом після визначення платникові податкових зобов'язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.

Слід також наголосити, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому ПК України. Наведене також виключає можливість застосування до платника негативних правових наслідків (зокрема, у вигляді вилучення з електронної бази даних задекларованих ним показників) до моменту донарахування платникові податкового зобов'язання в порядку ст. 54 ПК України та його узгодження.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Отже, інформація, викладена у електронних базах даних стосовно позивача може бути використана податковим органом при перевірці контрагентів, що може призвести до погіршення його ділової репутації, як належного платника податків, відмови його контрагентів від подальших господарських відносин з позивачем з метою уникнення негативних податкових наслідків для себе від таких операцій.

Підпунктом 62.1.3 пункту 6.2.1 статті 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом державної податкової служби.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

За правилами пункту 86.1 статті 86 названого Кодексу результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно з пунктом 58.1 статті 58 та пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Інформаційна система «Податковий блок», що включає чотири підсистеми-сегменти операційної діяльності органів податкової служби, таких як: реєстрація платників податків; обробка податкової звітності та платежів; облік платежів; податковий аудит було створено з метою удосконалення процесу адміністрування податків .

Ця система призначена для виконання основних завдань органів ДПС, як-от: інформування платників податків про їх податкові зобов'язання та надання роз'яснень податкового законодавства; податковий облік та реєстрація платників податків; прийом та обробка документів податкової звітності та облік платежів; перевірка податкової звітності на відповідність вимогам та нормам, встановленим законодавчими та нормативними актами України; застосування заходів із погашення податкового боргу у випадках порушення податкової дисципліни з боку платників податків; вирішення спірних питань щодо сум податкових донарахувань та податкового боргу тощо.

З урахуванням того, що в автоматизованій інформаційній системі "Податковий блок" підлягають відображенню виключно задекларовані платником податку у податкових деклараціях показники податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, приходимо до висновку, про протиправність дій податкового органу у вказаній частині.

З урахуванням того, що самі лише висновки акту перевірки не можуть бути підставою для внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість та враховуючи помилковість висновків акта, суд приходить до висновку, що ДПІ зобов'язана вилучити з інформаційної системи «Податковий блок» інформацію, внесену на підставі актів перевірки, та відновити в зазначених базах показники податкової звітності позивача та відповідно про необхідність задоволення позовних вимог у цій частині. Зважаючи, зо позовні вимоги в цій частині Позивачем предявленя як до ОСОБА_1 обєднаною Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів України у Закарпатській області, так одночасно і до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, враховуючи, що Позивачем було змінено юридичну адресу та відповідно перебування Позивача на обліку в Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, проте повне обслуговування платника податків ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області тільки з 01.01.2016 року, а чинне законодавство не передбачає можливості захистити права особи на майбутнє, суд вважає доцільним задовольнити позовну вимогу позивача в цій частині тільки щодо ОСОБА_1 обєднаною Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів України у Закарпатській області.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд повинен керуваться критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України та перевіряти чи дотримувався суб'єкт владних повноважень, приймаючі (вчиняючи) рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 6-14, 71, 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Амрам» до ОСОБА_1 обєднаною Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів України у Закарпатській області, Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії, скасування наказів на перевірку, скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області щодо внесення змін до електронної бази даних «Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України «Податковий блок», інформаційної бази результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ «Аудит», а також до картки особового рахунку по платнику податків ТОВ «АМРАМ», внесених на підставі актів №89/22-0/38221958 від 30.01.2015 року, №2959/22-0/38221958, 142/22-0/38221958 від 24.04.2015 року.

Зобов`язати ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області відновити суми податкового кредиту та зобов`язань ТОВ «АМРАМ» в електронній базі даних «Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України «Податковий блок», інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ «Аудит», а також в картці особового рахунку, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в Актах №89/22-0/38221958; №2959/22-0/35221958 від 27.11.2014 року, 142/22-0/38221958 від 24.04.2015 року.

Скасувати рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області у формі наказів №791 від 30.12.2014 року, №793 від 31.12.2014 року, №683 від 13.11.2014 року, №696 від 14.11.2014 року, №118 від 09.04.2015, №119 від 10.04.2015 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «АМРАМ».

Визнати протиправними дії ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області з проведення документальних позапланової перевірок Товариства з обмеженою відповідальністю «АМРАМ» щодо документального підтвердження господарських відносин з платниками податків на підставі Наказів №791 від 30.12.2014 року, №793 від 31.12.2014 року, №683 від 13.11.2014 року, №696 від 14.11.2014 року, №118 від 09.04.2015, №119 від 10.04.2015 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «АМРАМ» із складанням актів №89/22-0/38221958 від 30.01.2015 року, №2959/22-0/38221958, 142/22-0/38221958 від 24.04.2015 року.

Визнати протиправними дії ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області зі встановлення в Актах перевірки ТОВ «АМРАМ» №89/22-0/38221958, №2959/22-0/38221958, 142/22-0/38221958 про результати документальних позапланових перевірок Товариства з обмеженою відповідальністю «АМРАМ» висновків про порушення ТОВ «АМРАМ» податкового законодавства та іншого законодавств України.

Скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області № від 09.12.2014 року; № від 12.05.2015 року; № від 12.05.2015 року; № від 16.02.2015 року за формою «Р»; № від 16.02.2015 року за формою «В4», як такі, що суперечать вимогам чинного законодавства України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, МФО 851011, р/р 4011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМРАМ» (61001, м. Харків, вул. Московський район, пр.-т Московський, 560 (пятсот шістдесят) гривень 28 копійок.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАСУ, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Суддя Панов М.М.