Справа № 203/630/15-а(2а/0203/39/2015)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2015 рокусправа № 203/630/15-а(2а/0203/39/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2015 року по справі № 203/630/15-а за адміністративним позовом Дніпропетровської митниці ДФС до головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Нежумиря А.О., третя особа: ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровська митниця ДФС (далі - Позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Нежумирі А.О. від 22.12.2015 року №ВП42899915.

В обґрунтування вимог Позивач зазначив, що державним виконавцем не були здійсненні всі можливі виконавчі дії, які спрямовані на виконання рішення, що свідчить про безпідставність винесення ним постанови про повернення виконавчого документа стягувачу

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2015 року адміністративний позов було задоволено та визнано незаконною та скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 22.12.2014 року серії ВП №42899915, винесену головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Нежимуря А.О.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову від 12.03.2015 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Нежимурею А.О. було вжито усіх можливих заходів щодо виконання виконавчого документа, що свідчить про обґрунтованість винесення ним постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 лютого 2012 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за наслідками розгляду справи про порушення митних правил №0418/886/2012 було винесено постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні митних правил за ст.352 МК України (в редакції 2002 року) із накладенням адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосередніх предметів порушення митних правил (вентилятори, фарби силікон, клей, комп'ютерні запчастини) вагою 21164 кг і вартістю 2952349,6 гривень.

09.04.2014 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського ДМУЮ Нежумиря А.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42899915 з виконання зазначеної постанови суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави конфіскованого товару, а саме: вентилятори, фарби, клей, комп'ютерні запчастини вартістю 2952349.60 грн.

Однак, 22.12.2014 року головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпроптеровської області Нежимуря А.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Не погодившись з обґрунтованістю винесення зазначеної постанови державного виконавця, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Правомірність винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.12.2014 року є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем в даному випадку не було здійснено всіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду, що свідчить про протиправність винесення ним оскаржуваної постанови.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеною позицією суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст..1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно із приписами ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема такі виконавчі документи, як ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу та полягає в примусовому виконані судового рішення. Примусове виконання рішень здійснюється органами державної виконавчої служби, які входять до системи органів Міністерства юстиції України. Посадова особа державної виконавчої служби відкриває виконавче провадження на підставі виконавчих документів, до яких зокрема відносяться рішення суду та виконавчі листи, за умови якщо не закінчився строк на пред'явлення такого виконавчого документа та він відповідає вимогам закону. Проте, у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи виявились безрезультатними, орган виконавчої служби повертає виконавчий документ стягувачу.

З матеріалів справи вбачається, що при виконанні постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська державним виконавцем були вжиті наступні заходи щодо виконання виконавчого документу: надіслано низку запитів для з'ясування наявності у скаржника нерухомого, рухомого майна, коштів на банківських рахунках, отримання боржником пенсії, працевлаштування за трудовим та/або цивільно-правовим договором; було здійснено вихід за адресою місця проживання скаржника; винесено постанову про привід ОСОБА_1 до органу ДВС, складено подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1; було складено та подано подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Але, за результатом здійснення зазначених виконавчих заходів, Відповідачем не було виявлено майна на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом, що фактично і стало підставою для винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, ОСОБА_1 наголошує, що в даному випадку головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Нежумирею А.О. було здійснено всіх залежних від нього заходів, спрямованих на виконання рішення суду, що в свою чергу свідчить про дотримання ним приписів чинного законодавства та обґрунтованість винесення оскаржуваної постанови.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними доводами ОСОБА_1 та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Приписами ст.32 Закону України «Про виконавче провадження передбачено», що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Отже, до обов'язків державного виконавця відноситься вжиття всіх залежних від нього заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду передбачених ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», до яких зокрема відноситься звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. При цьому, приписи зазначеної статті не містять вичерпний перелік заходів здійснення виконання виконавчих дій.

Як було встановлено судом, при виконанні постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2014 року, державним виконавцем зокрема були здійсненні заходи щодо встановлення у ОСОБА_1 наявного нерухомого, рухомого майна, коштів на банківських рахунках та здійснено вихід за адресою місця проживання останнього 18.08.2014 року та 30.09.2014 року, які виявились безрезультатними, оскільки боржника не було вдома.

Однак, Відповідачем не було надано до суду доказів з'ясування інформації щодо всіх можливих джерел доходу та майна боржника та наявності у останнього будь-якого іншого майна, яке можливо належить йому від інших осіб.

Крім того, Відповідачем не було належним чином встановлено місце фактичного проживання боржника, оскільки за місцем проживання зазначеному у виконавчому документі він не перебуває.

Отже, державним виконавцем в даному випадку не було здійснено всіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду та як наслідок недотримано приписи ст.11 Закону України «Про виконавце провадження», що свідчить про відсутність підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо достатності підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2015 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

На підставі наведеного, керуючись, ст. 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2015 року по справі № 203/630/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко