Справа № 804/2691/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2015 рокусправа № 804/2691/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_1 дов від 12.02.2015

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року

у справі № 804/2691/15

за позовом ОСОБА_2

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська

про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_2 займає на підставі ордеру №162 від 10 квітня 1990 року на території відкритого військового містечка за адресою АДРЕСА_1, визначені в рішенні №370 від 22.01.2015 згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №370 від 22.01.2015 щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_2 займає на підставі ордеру №162 від 10.04.1990 на території відкритого військового містечка за адресою АДРЕСА_1, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009;

- зобов'язати відповідача, як орган приватизації, вжити належних та достатніх заходів щодо приватизації квартири, яка використовується на підставі ордеру №162 від 10.04.1990 на території відкритого військового містечка за адресою АДРЕСА_1, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009;

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2015 провадження в адміністративній справі закрито на підставі п.1.ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Ухвала суду мотивована тим, що питання, пов'язані з приватизацією квартир, в тому числі і в частині відмови уповноваженим органом провести приватизацію, виникають з житлових відносин і повинні розглядатися судами у порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням додатку до апеляційної скарги, посилається на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для подальшого розгляду справи. Позивач зазначає, що оскаржуване рішення про відмову у передачі в приватну власність квартири прийнято суб'єктом владних повноважень, у зв'язку з чим вказаний спір, у відповідності до ст..17 КАС України, має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. Крім того, позивач посилається на те, що передбачена Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» процедура відповідачем як органом приватизації при прийнятті розпорядження № 370 від 22.01.2015 по заяві позивача дотримана не була, а саме: не були зроблені необхідні кроки щодо дотримання процедури прийняття розпорядження органу приватизації, організаційно невірно проведено процес прийняття рішення органу приватизації та оформленні права власності чи відмову в передачу житлового приміщення в приватну власність.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що порушенні позивачем питання, які пов'язані з приватизацією квартир, стосуються житлових прав, спір про які має вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, вказана норма права передбачає два критерії для відмежування справ адміністративної юрисдикції від справ іншої юрисдикції і це є: суб'єктний та предметний склад.

Предметний склад обумовлений тим, що справа адміністративної юрисдикції повинна містити в собі публічно-правовий спір.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є те, що вона повинна містити у собі публічно-правовий спір.

В даному випадку, між сторонами виник спір, предметом оскарження якого є протиправні дії та рішення КЕВ м. Дніпропетровська щодо відмови в передачі в приватну власність квартири.

Відповідно до ст.9 ЖК України право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, належить до житлових прав громадян.

Отже, спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту житлових прав, які позивач вважає порушеними.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив на те, що вказаний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки приписами пункту 1 частині 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлює правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

При цьому, згідно із п.10 ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Отже, позивач не позбавлений можливості порушити питання про визнання неправомірним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, під час вирішення справи у порядку цивільного судочинства.

Про необхідність розгляду справ компетентним судом йдеться і в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014 (реєстраційний №42202901), який зазначив про те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок про закриття провадження в адміністративній справі. Передбачених статтею 204 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст.199, ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року у справі № 804/2691/15 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко