Справа № 2-а/1970/2470/11
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2011-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/2470/11

"23" вересня 2011 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Осташа А.В. при секретарі Твердохліб Н.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду місті Тернополі адміністративну справу

за позовом відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго»

до Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 та № від 15 серпня 2011 року, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Тернопільобленерго»(далі по тексту ВАТ «Тернопільобленерго»або позивач) звернулося до суду з позовом до Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції (далі по тексту Тернопільська ОДПІ або відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 серпня 2011 року № НОМЕР_1 та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з висновками податкового органу про завищення ВАТ «Тернопільобленерго»валових витрат в сумі 5 876 грн. та завищення суми податкового кредиту на загальну суму 1175, 18 грн.

На думку позивача, в акті перевірки Тернопільської ОДПІ, зроблено безпідставні висновки про порушення ВАТ «Тернопільобленерго» ряду статей Цивільного кодексу України і Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», у зв'язку з чим наводяться міркування про неспрямованість правочину укладеного з ПП «Авіта-Х» на реальне настання правових наслідків.

Спростовуючи позицію податкового органу, позивач зазначає, що виконання договору є реальним, товари, ним передбачені, - фактично поставлені на склад ВАТ «Тернопільобленерго», використовуються в господарській діяльності товариства, що підтверджується видатковими та прибутковими накладними, карточками руху товарно-метеріальних цінностей по центральному складу ВАТ Тернопільобленерго», які посвідчують як факт безпосереднього виконання правочину так і передачу поставлених товарів для використання відповідними підрозділами позивача, які безпосередньо виконують ремонтно-експлуатаційні роботи в електричних мережах. З врахуванням викладеного, позивач вважає, що всі господарські операції фактично виконані і оформлені документально у повній відповідності до господарського, фінансового та податкового законодавства, а їх результати використовуються в господарській діяльності ВАТ ««Тернопільобленерго», які відображені в бухгалтерському та податковому обліку, в фінансовій та податковій звітності цілком правомірно та підставно, а відтак, робити висновок, про те, що зазначений в акті правочин має ознаки нікчемності чи недійсності, є абсолютно безпідставним і неправомірним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з мотивів викладених в адміністративному позові та додатково пояснила, що висновки перевіряючих не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на чинному законодавстві, а відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення рішення без дотримання законодавства з питань оподаткування, а тому вони підлягають скасуванню.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотиви виклав в поданому суду письмовому запереченні.

Згідно заперечення відповідача позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки, в результаті проведеної перевірки встановлено недотримання ВАТ «Тернопільобленерго»вимог ч.1 ст.202, ч.1, ч.4, ч.5 ст.203, ч.1 ст.206, ст.208 Цивільного кодексу України, в частині не додержання в момент здійснення взаємовідносин між контрагентами ВАТ «Тернопільобленерго»та ПП «Авіта-Х»укладення правочину в письмовій формі, обов'язок укладення якого передбачено вимогами Цивільного кодексу.

Крім того, податковий орган зазначає, що факторами які підтверджують відсутність факту здійснення господарських операцій між ПП «Авіта-Х»та ВАТ «Тернопільобленерго»є відсутність ряду первинних документів, а саме: відсутність актів прийому -передачі продукції по кількості; відсутність товаро-транспортних накладних; відсутність документів дозвільного характеру, які по своєму визначенню підпадають під визначення сертифікатів відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності; відсутність актів прийому по якості та комплектності продукції.

З врахуванням викладеного, представник відповідача просить оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишити в силі, а позовну заяву ВАТ «Тернопільобленерго»без задоволення.

Крім пояснень представників сторін, судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані позивачем та відповідачем.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що працівниками Тернопільської ОДПІ в період з 18.07.2011р. по 22.07.2011р. проведено позапланову виїзну перевірку ВАТ «Тернопільобленерго»з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах з ПП «Авіта-Х»за період 01.06.2009р. по 30.06.2009 р.

Результати перевірки знайшли своє відображення в акті перевірки від 02.08.2011р. Х°5449/23-05/00130725 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго»щодо документального підтвердження господарських відносин з контрагентами для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку особи та дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.06.2009 року по 30.06.2009 року».

За результатами перевірки керівництвом Тернопільської ОДПІ прийнято 2 податкові повідомлення-рішення:

1. податкове повідомлення - рішення форми «Р»від. 15.08.2011 року №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток: за основним платежем - 1469 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 367,25 грн.

2. податкове повідомлення-рішення форми «Р»від 15.08.2011 року №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість: за основним платежем - 1175,18 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 293,8 грн..

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 334/94-ВР від 28.12.1994р. ( в редакції ЗУ №283/97-ВР від 22.05.1997р.) із змінами та доповненнями та пп. «е»п.п.ж 7.2.1 п7.2 ст.7 п.7.4, п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р. із наступними змінами та доповненнями.

На думку перевіряючих, позивачем недотримано вимог Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме по правочину, здійсненого з контрагентом - юридичною особою ПП «Авіта-Х». В зв»язку з такими твердженнями Відповідача, останнім зроблено висновки про завищення Позивачем валових витрат на 5876,00 грн. та завищення податкового кредиту на суму 1175,18 грн.

Контролюючий орган вважає, що обставинами, що свідчать про недодержання ВАТ «Тернопільобленерго»в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків є:

- відсутність актів прийому -передачі продукції по кількості;

- відсутність товаро-транспортних накладних;

- не встановлення місце виконання зобов'язань;

- відсутність документів дозвільного характеру, які по своєму визначенню підпадають під визначення сертифікатів відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності;

- відсутність актів прийому по якості та комплектності продукції.

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу виходячи з наступного:

Одним із основних принципів господарювання є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом (ч. 1 ст.6 ГК України).

Згідно з положенням ст. 627 Цивільного кодексу України сторони вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, одним із видів якого є майново - господарське зобов'язання (цивільно-правове), виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підставою для виникнення таких господарських зобов'язань є договори та інші правочини (ст.11 ЦК України, ст.174 ГК України).

Правочином, згідно ст. ст. 202, 203, 205 ЦК України, є дія особи, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків до яких застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, при цьому такий правочин може вчинятись усно або в письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, господарські зобов'язання, які виникли між ПП «Авіта-Х»та ВАТ «Тернопільобленерго» щодо передачі товару на загальну суму 7051,12грн. (в тому числі 1175,18грн. ПДВ), за своєю правовою суттю (ст. 655 ЦК України) є договором купівлі - продажу, який укладений в усній формі і відповідно до якого продавець передає у власність покупцю товар, а покупець приймає його і зобов'язується сплатити за нього певну грошову суму. Виконання взятих на себе господарських зобов'язань сторонами належним чином засвідчується первинними документами (видатковими та податковими накладними) платіжними дорученнями, рахунками, що оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд не погоджується з висновком податкового органу про те, що сторонами не було дотримано вимог щодо письмово оформлення такого правочину, що в свою чергу потягнуло його недійсність. Такий висновок податкового органу суперечить ч.1 ст.218 ЦК України, згідно якої, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Досліджуючи питання реальності здійснення вищенаведеної господарської операції суд вважає, що виконання договору є реальним, оскільки товар фактично поставлений на склад ВАТ «Тернопільобленерго». Товар по мірі необхідності використовуються в господарській діяльності Товариства, що підтверджується видатковими та прибутковими накладними, карточками руху товарно-метеріальних цінностей по центральному складу ВАТ «Тернопільобленерго», які посвідчують як факт безпосереднього виконання договору, так і передачу поставлених товарів для використання відповідними підрозділами позивача, які безпосередньо виконують ремонтно-експлуатаційні роботи в електричних мережах.

Суд враховує також і ту обставину, що як у ВАТ «Тернопільобленерго», так і у ТОВ «Променергозбут»на момент укладення правочину (2 чеврня 2009 року) була необхідна спеціальна податкова правосуб'єктність: обидва товариства зареєстровані платниками податків та мали чинні свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ, на підставі яких виписуються відповідні податкові накладні та відображаються належні до сплати податкові зобов'язання.

Судом не береться до уваги твердження податкового органу з приводу того, що відсутність товарно-транспортної накладної є свідченням відсутності реального характеру господарських операцій, оскільки податковий орган лишив поза увагою те, що товарно-транспортні накладні оформляються лише у тих випадках, коли для перевезення товару залучається перевізник, який надає послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом. Якщо ж товар перевозиться власним автомобільним транспортом учасниками правовідносин для власних потреб товарно-транспортні накладні не оформляються.

До такого висновку суд прийшов аналізуючи ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 р. № 2344-Ш, яка прямо вказує на те, що документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на -транспортний засіб, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Тобто вказаний Закон вказує на наявність альтернативи у переліку підтверджуючих документів на вантаж: товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

В свою чергу законодавством, а саме Постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 15.02.2009 р. № 207, затверджений Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні (далі - «Перелік № 207»), У п. 2 даного Переліку зазначено, що для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб обов'язковою є накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

При цьому Перелік № 207 передбачає, що у водія юридичної особи або фізичної особи підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, повинна бути товарно- анспортна накладна (п.1), але не передбачає подібної вимоги для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб (п. 2).

Статтею 626 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків, а ст. 629 ЦК України зазначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Підставою для недійсності правочину згідно ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Суд вважає, що податковим органом, у відповідності до вимог ст.ст.69, 70 КАС України, не доведено факту нікчемності договору укладеного між позивачем та ТОВ «Променергозбут».

На думку суду, факт виконання вищенаведеної господарської операції, підверджується наданими під час перевірки первинними документами позивача, а саме: видатковими накладними, які доводять факт передання товару за усним договором, що не позволяє кваліфікувати даний правочин як фіктивний.

Суд також вважає, що висновки податкового органу про те, що перевіркою не встановлено актів прийому продукції по кількості, якості та комплектності відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 15.07.1965р. № П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції' виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Державного арбітража при ОСОБА_3 РСР від 25.04.1966р. № П-7 не заслуговують на увагу, оскільки зазначені вище Інструкції П-6 та П-7 застосовуються у випадках, коли основними чи особливими умовами поставки не передбачений інший порядок прийняття продукції по кількості та якості.

Статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»визначено ряд основних принципів на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність. Так, серед інших, до основних принципів належить принцип превалювання сутності над формою операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що приймання товару ВАТ «Тернопільобленерго»у ПП. «Авіта-Х»по видаткових накладних в яких відображено кількісні показники та її вартість відповідає вимогам п. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Як зазначалось вище, на час укладення та виконання договору обидві сторони мали спеціальну правосубєктність. Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначено, що відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. При цьому слід зауважити, що доказів недостовірності відомостей про фактичне місцезнаходження контрагента позивача ПП. «Авіта-Х»та обізнаності позивача з їх недостовірністю Відповідачем в акті перевірки не наведено.

З врахуванням викладеного суд вважає, що Позивач не може нести відповідальність ні за несплату податків своїм контрагентом, ні за можливу недостовірність відомостей про його фактичне місцезнаходження, наведених у зазначеному реєстрі.

Також, суд вважає, що при проведенні перевірки відповідач не врахував, що системний аналіз первинних документів щодо передання майна, наявність власного майна для досягнення результатів відповідних господарських операцій, мети придбання товару однозначно підтверджує факт передавання товарів за договором і виключає штучне створення документообігу з метою імітації господарських операцій.

Виходячи з того, що господарська операції фактично виконана і оформлена документально у повній відповідності до господарського, фінансового та податкового законодавства, а її результати використовуються в господарській діяльності ВАТ «Тернопільобленерго», які відображені в бухгалтерському та податковому обліку, в фінансовій та податковій звітності цілком правомірно та підставно, а відтак, робити висновок, про те, що зазначений в акті правочин має ознаки нікчемності, є абсолютно безпідставним і неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставним висновок відповідача про порушення позивачем вимог пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та пп. «е»п.п.ж 7.2.1 п7.2 ст.7 п.7.4, п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», що діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Незважаючи на те, що представник відповідача заперечувала проти позову, проте нею, як зазначалось раніше, належними доказами не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи оспорювані податкове повідомлення-рішення суд приходить до висновку, що воно прийняте в порушення вимог Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України, не обґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин справи, а тому суд прийшов до переконання про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції 15 серпня 2011 року № НОМЕР_1 та №.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України судові витрати понесені позивачем підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 69, 70, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції № НОМЕР_1 та № від 15 серпня 2011 року.

Повернути з державного бюджету на користь відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго»3 гривні 40 копійок судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28 вересня 2011 року.

Головуючий суддя Осташ А. В.

копія вірна

Суддя Осташ А. В.