Справа № 816/1528/15
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 р.Справа № 816/1528/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2015р. по справі № 816/1528/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод" (далі - ТОВ "Глобинський переробний завод") звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № /821 від 04 березня 2015 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2015 року вказаний позов задоволено повністю.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугувала інформація про те, що в ході проведення перевірки не підтверджено факт поставки товару від ТОВ "Гранд Ішим" до ТОВ "Глобинський переробний завод", враховуючи висновки акту ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 08.09.2014 № 173/14-02-22-01/38969270 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ Гранд Ішим, а також відсутність документів, що підтверджують походження та якість поставленого товару.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ "Глобинський переробний завод" зареєстроване як юридична особа 15.10.1999, ідентифікаційний код 30547403, а також як платник ПДВ, що підтверджується свідоцтвом № 200035563.

З 27.10.2014 по 07.11.2014 Кременчуцькою ОДПІ проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ "Глобинський переробний завод" з питань взаємовідносин з ТОВ "Гранд Ішим" за липень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт №2683/16-03-22-02-12/30547403 від 13.11.2014, в якому зафіксовано порушення позивачем приписів пункту п. 198.1., п.198.4., п.198.6. ст. 198, п.201.4., п. 201.6. ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ всього на суму 226161 грн 41 коп., в тому числі за липень 2014 року на суму 226161 грн 41 коп.

На підставі акту перевірки, з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 20.02.2015 № 150/10/16-31-10-04-11 про результати розгляду скарги, Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № /821 від 04.03.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 282701 грн 76 коп., в тому числі 226 161 грн 41 коп. - за основним платежем, 56 540 грн 35 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 23.04.2015 № 8552/6/99-99-10-01-01-25 про результати розгляду скарги зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи, якими контролюючий орган вмотивував правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не є переконливими, а відображені в акті перевірки висновки не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам правових норм.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як свідчать письмові докази, підставою для збільшення позивачу грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем в розмірі 226 161 грн 41 коп. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 56 540 грн 35 коп. є висновок акту перевірки №2683/16-03-22-02-12/30547403 від 13.11.2014 про заниження позивачем податку на додану вартість на суму 226 161 грн 41 коп. у звязку із формуванням податкового кредиту за результатами господарських операцій із ТОВ "Гранд Ішим" щодо поставки сої за липень 2014 року.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - Кодекс, ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг;

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З аналізу наведених норм Податкового кодексу України слідує, що підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, видана платником податку.

Між тим колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем доведено реальність спірних господарських операцій за якими був сформований податковий кредит, виходячи з наступного.

Як свідчать письмові докази, 04.07.2014 між позивачем та ТОВ Гранд Ішим укладено договір поставки № 13/07/2014-С, відповідно до якого ТОВ Гранд Ішим (постачальник) зобов'язувався поставити у власність ТОВ "Глобинський переробний завод" (покупець), який у свою чергу зобов'язувався прийняти та оплатити, товар: сою врожаю 2013 року насипом (том 1 а.с. 112-116).

Згідно із додатками № 1, № 2 до договору поставки від 04.07.2014 та 09.07.2014, які є невідємною частиною договору, сторони домовилися щодо поставки двох партій сої у кількості 100 тон (+/- 10%) кожна на умовах DAP (поставка до місця призначення ТОВ Глобинський переробний завод, що знаходиться за адресою м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203).

Факт виконання сторонами умов вищезазначених договірних відносин підтверджується також наданими позивачем та долученими до матеріалів справи видатковими накладними № 607 від 08.07.2014, № 733 від 13.07.2014, № 704 від 09.07.2014, № 717 від 10.07.2014 (том 1 а.с. 117 120).

На підтвердження факту отримання від ТОВ Гранд Ішим зазначеного вище товару позивач надав копії податкових накладних № 83 від 08.07.2014, № 84 від 09.07.2014, № 93 від 10.07.2014, № 108 від 13.07.2014 на загальну суму 1356968 грн 41 коп., в тому числі ПДВ 226161 грн 41 коп. (том 1 а.с. 121-124).

ТОВ Гранд Ішим на момент укладення договору та видачі податкових накладних було зареєстроване як юридична особа та платник ПДВ (свідоцтво платника ПДВ анульоване 07.08.2014).

Розрахунки за отриманий товар позивачем підтверджуються відповідними платіжними дорученнями (том 1 а.с. 182 -184).

За умовами договору № 13/07/2014-С від 04.07.2014, додатків № 1, № 2 поставка товару здійснюється Постачальником (пункт 5.1. договору) на умовах DAP (поставка до місця призначення ТОВ Глобинський переробний завод, що знаходиться за адресою м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203) Інкотермс 2010 (пункт 2 додатків).

Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати за умовами поставки DAP Інкотермс 2010 - Delivered At Point (Поставка у пункті найменування місця призначення) на продавця покладаються зобовязання нести усі витрати і ризики, повязані із транспортуванням товару до місця призначення.

Факт транспортування товару від ТОВ Гранд Ішим до позивача підтверджено товарно-транспортними накладними (том 1 а.с. 125-132).

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази.

ОСОБА_1 адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" зазначено, що у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. При цьому не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку.

Крім того, виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства та сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо декларування чи сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Адже, Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. І в разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Оскільки, позивач та його контрагент є окремими суб'єктами господарювання зі статусом юридичної особи, окремими платниками податку на додану вартість, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності, яка є індивідуальною, виходячи з вимог ст.61 Конституції України.

В силу ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Колегія суддів також зауважує, що чинне законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми до складу витрат, що підлягають оподаткуванню та формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, колегія суддів висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом ТОВ Гранд Ішим мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

Посилання відповідача на те, що відповідно до бази даних ДАІ МВС України АІС "Автомобіль" станом на 08.09.2014 за ТОВ Гранд Ішим транспортних засобів не зареєстровано, що свідчить про відсутність поставки, колегія суддів відхиляє, оскільки чинне законодавство не забороняє для виконання договірних зобовязань залучати перевізників, при цьому суд зауважує, що у товарно-транспортних накладних, згідно з якими здійснювалася поставка, в якості перевізників зазначено не ТОВ Гранд Ішим, а інші особи.

Суд також враховує, що прибуття на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" автомобілів із соєю від ТОВ "Гранд Ішим" зафіксовано у Журналі обліку автотранспорту, який завозить і вивозить з ТОВ Глобинський переробний завод продукцію (том 3 а.с. 161 -169) та Журналі реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах (том 2 а.с. 34).

Господарську операцію з придбання сої у ТОВ Гранд Ішим відображено позивачем у бухгалтерському обліку, про що свідчить картка рахунку 201 за липень 2014 року (том 1 а.с.188 193), форма 36 Кількісно-якісний облік (том 3 а.с. 159 -160), звіт по проводках за липень 2014 року в розрізі контрагента ТОВ Гранд Ішим (том 3 а.с. 127).

Як свідчать письмові докази, соя придбавалася позивачем у ТОВ Гранд Ішим з метою використання у своїй господарській діяльності, а саме, виготовлення олії з отриманням побічних продуктів - шроту соєвого та соєвої оболонки, які в подальшому реалізовувались іншим суб'єктам господарської діяльності, що підтверджується наявними у справі копіями договорів, видаткових накладних щодо поставки товарів, довіреностями на одержання товарно-матеріальних цінностей, оборотно-сальдовими відомостями (том 2 а.с. 122-250, том 3 а.с. 1-111, 170-199).

Доводи апелянта щодо відсутності документів, які засвідчують походження та якість одержаної від ТОВ Гранд Ішим сої, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач має власну виробничу лабораторію, атестовану на проведення вимірювань, в тому числі насіння сої, призначеного для використання на продовольчі, кормові та технічні цілі, що підтверджується рішенням Кременчуцької філії Державного підприємства "Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації" від 30.12.2013 № 05-6-19/2515 про атестацію лабораторії, свідоцтво про атестацію виробничої лабораторії від 30.12.2013 № НОМЕР_1, виданого 30.12.2013 та чинного до 29.12.2016, додатками до свідоцтва, якими визначено галузі атестації лабораторії (том 2 а.с. 35 42).

ТОВ Глобинський переробний завод затверджено Положення про виробничу лабораторію та паспорт виробничої лабораторії (том 2 а.с. 43-115).

Зазначеною виробничою лабораторією здійснено аналіз якості сої, придбаної у ТОВ Гранд Ішим, що підтверджується, зокрема, реєстрами ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку (том 2 а.с. 116-121).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ненадання ТОВ Гранд Ішим документів щодо якості сої не свідчить про неможливість прийняття та використання у господарській діяльності сої позивачем, який має власні потужності для визначення якості сої. Також суд враховує, що позивач не має обовязку контролювати господарські відносини ТОВ Гранд Ішим з іншими контрагентами та зясовувати походження товару, який постачається.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи обєктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентом, та як наслідок, правомірність формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при проведенні перевірки та при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятого податкового повідомлення-рішення, яке є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2015 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2015р. по справі № 816/1528/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4