Справа № 814/3919/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 р. Справа № 814/3919/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Миколаївські області та Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Миколаївські області, Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, третя особа: Вознесенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними дії, стягнення коштів в сумі 30452,85 грн., -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Миколаївські області, Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, третя особа: Вознесенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними дії, стягнення коштів в сумі 30452,85 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо утримання податку на нараховану вихідну допомогу ОСОБА_4 на суму 30 452,85 грн. Стягнуто з місцевого бюджету міста Нова Одеса Новодеського району Миколаївської області на користь ОСОБА_4 (з рахунків, призначених для зарахування податку з доходів фізичних осіб Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області) неправомірно утримані з вихідної допомоги при звільнені судді Задунайського Вячеслава Васильовича у відставку податок з доходу фізичних осіб у розмірі 30 452,85 грн.

Територіальне управління Державної Судової адміністрації України в Миколаївські області та Вознесенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Миколаївській області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в яких просять суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти посилаються на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, сторони зазначають, що судом першої інстанції під час розгляду справи було не повно та не всебічно з'ясовано обставини справи.

Крім того, 3-я особа просила суд здійснити заміну первісної сторони його правонаступником, в зв'язку з чим було здійснено заміну останнього Вознесенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Сторони по справі сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з'явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 11.06.2009 року № 1515-VI «Про звільнення суддів» ОСОБА_4 звільнено з посади судді Новоодеського районного суду Миколаївської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

У грудні 2009 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області позивачу була нарахована вихідна допомога у розмірі 203 019,00 грн., з якої відраховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 30 452,85 грн. та фактично виплачено 172 566,18 грн. (а.с. 6).

Відповідно до ст. 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність та недоторканість суддів гарантується Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ (надалі - Закон № 2862-ХІІ), який діяв на час спірних правовідносин, передбачено, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту матеріального та соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Конституційним судом України у рішенні від 24.06.1999 року № 6-рп/99 зазначено, що зменшення належного матеріального чи соціального забезпечення суддів є формою фінансового впливу на них, що ставить під сумнів гарантовану Конституцією України незалежність судової влади України, а отже -і конституційне право людини і громадянина на судовий захист, оскільки реалізація конституційних положень про гарантії судового захисту прав і свобод людини і громадянина пов'язана із створенням державою належних умов для діяльності суддів.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ, судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку. Таким чином, розмір вихідної допомоги є складовою частиною гарантій незалежності суддів.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-IV із змінами та доповненнями (надалі - Закон № 889-IV), об'єктом оподаткування є загальний місячний оподаткований дохід, до складу якого включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку.

Пункт 4.3 ст. 4 Закону № 889-IV передбачає перелік доходів, які не включаються до складу загального місячного або річного оподатковування доходу. Вихідна допомога суддям у цьому переліку прямо не визначена. Однак, згідно з пп. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону № 889-IV, до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включається сума державної матеріальної та соціальної допомоги у вигляді адресних виплат коштів згідно із законом. На відмінність від заробітної плати, вихідна допомога не є винагородою за конкретну виконану роботу за певний проміжок часу за трудовим договором. Вихідна допомога - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою, звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

Оскільки вихідна допомога судді, який пішов у відставку, має разовий характер та відноситься до державної матеріальної допомоги, утримання з позивача прибуткового податку є неправомірним та суперечить положенням закону.

При цьому, у правовідносинах щодо оподаткування вихідної допомоги судді, який пішов у відставку, з огляду на правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), спеціальною нормою є положення статті 43 Закон України «Про статус суддів», яка виключає можливість оподаткування вихідної допомоги.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивач при виході у відставку не втратив право на отримання вихідної допомоги без сплати податку, оскільки таке право йому було надано Законом України «Про статус суддів».

На підтвердження цих висновків суду, також свідчить той факт, що ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який був прийнятий 07.07.2010 року, також було передбачено звільнення від оподаткування вихідної допомоги судді при виході у відставку. Тобто, законодавець новим законом продовжив та підтвердив дію правової норми про звільнення від оподаткування вихідної допомоги суддів, яка була раніше передбачена ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів».

Отже, позбавити позивача зазначеного права можливо лише виключенням його з відповідного закону, що регулює статус суддів, а не шляхом тлумачення двох різних нормативно-правових актів.

02.12.2010 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України», який позбавив суддів при виході у відставку отримувати вихідну допомогу без утримання податку.

Тобто, лише з моменту набрання чинності вищевказаного Закону 01.01.2011 року позивач та інші судді, втратили це право.

Вирішуючи питання колізії законів щодо оподаткування вихідної допомоги судді суд першої інстанції обґрунтовано, з посиланням на відповідні Рішення Конституційного Суду України щодо статусу суддів, виходили з їх особливого статусу, гарантій незалежності суддів, складовою частиною яких є грошове утримання та умови відставки суддів й прийшов до обґрунтованого висновку про пріоритетність застосування Закону України «Про статус суддів» у вирішенні даного спору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання протиправними дії, стягнення коштів в сумі 30452,85 грн. належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Миколаївські області та Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року по справі № 814/3919/14, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук