Справа № 2а/1770/4685/2011
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2011-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/4685/2011

21 листопада 2011 року 10год. 36хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Яковчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Укрпромсервіс"
доДержавної податкової інспекції у м.Рівне
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМСЕРВІС» звернулося в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне (далі ДПІ у м.Рівне) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.07.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Податковим органом проведено камеральну перевірку, за результатами якої зафіксовано порушення вимог п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України (акт №426 від 26 червня 2011 року). На підставі акта перевірки було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 11.07.2011 року, яке було оскаржено в адміністративному порядку. Позивач вказував, що рішення податкового органу не відповідає дійсності та фактичному характеру правовідносин. Зазначив, що при прийнятті вказаного рішення не враховано вимоги пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, тобто порушення терміну сплати податкових зобов'язань.

Вказаний акт став основою для винесення податкового повідомлення-рішення, згідно з яким до позивача застосовано штрафну санкцію 5223, 18 грн. - у розмірі 20% від суми податкового зобовязання, погашеної з простроченням.

Вказав, що відповідач усю суму штрафних санкцій нарахував за рахунок того, що провів зарахування сплачених позивачем сум податку на прибуток не в рахунок сплати узгоджених податкових зобов'язань за вказані в платіжних дорученнях періоди, а в рахунок сплати податкового боргу в порядку календарної черговості. Оскільки ж чинне на той час законодавство не надавало право податковому органу змінювати призначення платежу шляхом зміни податкових зобов'язань в рахунок сплати яких платник податків спрямував кошти, відповідне нарахування штрафних санкцій вважає протиправним.

Відповідач позов не визнав, подав письмове заперечення. На думку податкового органу, податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно, при винесенні якого були дотриманні вимоги Податкового кодексу України та іншого законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, відтак посилання позивача на його незаконність є безпідставними.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позові. Додатково пояснив, що ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМСЕРВІС» 04.11.2011 року подавало до ДПІ в м. Рівне уточнюючі розрахунки податкових зобовязань у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок з податку на прибуток підприємства за І квартал 2009 року, за ІІ квартал 2009 року, за ІІІ квартал 2009 року, за 2009 рік.

За наведеного, просив позов задовольнити, визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.07.2011 року.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що зазначений п.7.7. ст.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року механізм зарахування був єдиним для всіх платників податків та органів державної податкової служби України. Також зазначив, що незважаючи на бажання платника податків спрямувати кошти на сплату поточних надходжень всупереч законодавчо встановленій черговості зарахування таких платежів у рахунок погашення податкового боргу, податкові органи мали правові підстави здійснювати зарахування таких податкових платежів в автоматичному режимі. Оскільки на момент подання позивачем уточнюючих розрахунків станом на 04.11.2011 року з податку на прибуток рахувався, що виник раніше, вказані суми були зараховані на його погашення. Відповідно до цього, і було нараховано штрафні санкції. На таких підставах просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників процесу, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Рівне було проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМСЕРВІС», за результатами якої складено акт №426 від 25.06.2011 року.

У вказаному акті зафіксовано порушення позивачем вимог п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акта перевірки ДПІ у м.Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.07.2011 року, яке було оскаржено до ДПА в Рівненській області, однак скарга залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Крім того судом було встановлено наступні обставини.

04.11.2010 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМСЕРВІС» подано до ДПІ в м. Рівне уточнюючий розрахунок податкових зобовязань у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок з податку на прибуток підприємства за І квартал 2009 року.

З поданного уточнюючого розрахунку встановлено, що в рядку «8» - «сума штрафу, нарахована платником самостійно у звязку з виправленням помилки» задекларовано суму 901, 00 грн.

У відповідності до платіжного доручення №728 від 04.11.2010 року позивачем сплачено задекларовану суму в розмірі 901, 00 грн. до Державного бюджету м. Рівне.

Як вбачається судом, згідно платіжного доручення №728 від 04.11.2010 року призначення платежу: самостійно нарахована штрафна санкція з податку на прибуток за І квартал 2009 року.

04.11.2010 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМСЕРВІС» подано до ДПІ в м. Рівне уточнюючий розрахунок податкових зобовязань у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок з податку на прибуток підприємства за ІІ квартал (І півріччя ) 2009 року.

У рядку «8» - «сума штрафу, нарахована платником самостійно у звязку з виправленням помилки» задекларовано суму 563, 00 грн.

Згідно платіжного доручення №727 від 04.11.2010 року позивачем сплачено задекларовану суму в розмірі 563, 00 грн. до Державного бюджету м. Рівне.

Як вбачається судом, згідно платіжного доручення №727 від 04.11.2010 року призначення платежу: самостійно нарахована штрафна санкція з податку на прибуток за ІІ квартал 2009 року.

04.11.2010 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМСЕРВІС» подано до ДПІ в м. Рівне уточнюючий розрахунок податкових зобовязань у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок з податку на прибуток підприємства за ІІІ квартал 2009 року.

У рядку «7» уточнюючого розрахунку податкових зобовязань «сума недоплати (+) або переплати (-), нарахованої у звязку з виправленням помилки» задекларовано відємне значення на суму 18 990, 00 грн.

04.11.2010 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМСЕРВІС» подано до ДПІ в м. Рівне уточнюючий розрахунок податкових зобовязань у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок з податку на прибуток підприємства 2009 рік.

З поданного уточнюючого розрахунку встановлено, що в рядку «7» - «сума недоплати (+) або переплати (-), нарахованої у звязку з виправленням помилки» задекларовано відємне значення на суму 10 431, 00 грн.

У судовому засіданні встановлено, що уточнюючі розрахунки за І, ІІ, ІІІ квартал 2009 року та за 2009 рік (в яких визначені суми штрафу) були подані до податкового органу 04.11.2010 року.

Відтак, станом на 04.11.2010 року податкове зобов'язання та штраф, що підлягали сплаті відповідно до уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, повністю було погашено позивачем.

Відповідно до пояснень представника відповідача, відповідач на підставі п.7.7 ст.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, зарахував суми штрафних санкцій, що сплачені позивачем згідно платіжних доручень від 04.11.2010 року № 728 та № 727, не в рахунок сплати штрафних санкцій за вказані у платіжних дорученнях періоди, а в рахунок сплати податкового боргу в порядку календарної черговості.

Відповідно до п.7.7 ст.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення, за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях. Як було визначено пп.7.1.1 п.7.7 ст.7 Закону, джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку, а грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України "Про Національний банк України" №679-XIV від 20.05.1999 року систему, порядок і форми платежів визначає Національний банк України.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому, згідно з п.3.8 зазначеної Інструкції, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, який на момент існування відповідних правовідносин був спеціальним законом з питань оподаткування і установлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, було визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів відсутня зміна призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, податковий орган не був наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, суд вважає, що самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум штрафних санкцій у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, було проведено неправомірно.

З аналізу норм Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час виникнення та існування спірних правовідносин, якими встановлювалась відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень вичерпний і не підлягає розширеному тлумаченню. Серед зазначених порушень немає недотримання порядку погашення податкового боргу та податкових зобов'язань, встановленого пунктом 7.7 статті 7 Закону. Отже, чинним на той час законодавством України не передбачалося застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків повинні вживатися передбачені законодавством заходи примусового стягнення податкового боргу.

Враховуючи вищевикладене, ту обставину, що штрафна санкція, застосована до позивача податковим повідомленням-рішенням № від 11.07.2011 року розрахована як санкція за порушення п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України за рахунок самостійної зміни податковим органом призначення платежу в платіжних дорученнях позивача, які ним оформлялися та подавалися в банк для оплати штрафних санкцій згідно уточнюючих розрахунків, таке рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а відтак підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати по справі згідно ч.1 ст.94 КАС України стягуються на користь позивача з Державного бюджету.

Керуючись статтями < Текст >, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повіністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне № від 11 липня 2011 року.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Укрпромсервіс" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя < Підпис > ОСОБА_4