Справа № 826/9897/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/9897/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 серпня 2015 року № 826/9897/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Знам’янської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Сланці України»

про

накладення арешту на кошти та інші цінності,

В С Т А Н О В И В:

Знам’янська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області (далі по тексту – Знам’янська ОДПІ ГУ ДФС України у Кіровоградській області) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сланці України» (далі по тексту – ТОВ «Сланці України», товариство) про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в ПАТ «Астра банк».

Відповідач у судові засідання не з’являвся, письмової позиції щодо поданого позову суду не надав, про причини неявки не повідомив.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно з’ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями Окружного адміністративного суду м. Києва, які набрали законної сили, у справах № 826/2032/13-а та № 826/2391/13-а за позовом Знам’янської ОДПІ до ТОВ «Сланці України» про стягнення податкового боргу, позовні вимоги були задоволені, стягнуто з відповідача податкову заборгованість в розмірі 228 796,98 грн. та 268 846,39 грн. відповідно.

Враховуючи, що ТОВ «Сланці України» добровільно вищезазначену заборгованість по земельному податку з юридичних осіб не сплатило, податковою інспекцією з метою встановлення наявності у боржника рухомого чи нерухомого майна направлено запити. Так, згідно листа управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 30 вересня 2014 року та листа Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області від 17.07.2014 фактів реєстрації транспортних засобів та самохідних сільськогосподарських машин не виявлено, а згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 липня 2014 року майно у товариства відсутнє.

За інкасовим дорученням № 7 частково списані кошти в розмірі 2,12 грн., а всі інші інкасові доручення від 29 липня 2013 року №1-№9 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Кіровоградській області Знам’янській ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області повернуто без виконання через відсутність коштів на рахунку.

Отже, враховуючи, що у відповідача відсутнє будь-яке майно, яке могло б стати джерелом погашення податкового боргу, Знам’янська ОДПІ ГУ ДФС України у Кіровоградській області звернулася до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та сплачувати податки й збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, а також стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів)

Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у статті 94 ПК України. Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.

Додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 розглядуваного Кодексу, саме і визначені підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого пунктом 94.2 статті 94 ПК України (сформульованого як вичерпний), не може розглядатися як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.

Наведене пояснюється тим, що норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України є імперативною і обов'язковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим. Ці норми та пункт 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одне одного, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

З метою реалізації наведеної норми та застосування конкретних підстав, судом встановлено, що Знам’янською ОДПІ ГУ ДФС України у Кіровоградській області направлені запити до державних органів реєстрації, в результаті чого отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій зазначено, що відомості про нерухоме майно ТОВ «Сланці України» у реєстрі відсутні та лист управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про відсутність фактів реєстрації транспортних засобів за підприємством.

В даному випадку відсутні відомості про наявність у відповідача майна та додаткових джерел погашення податкового боргу.

Окрім того, закладений у підпункті 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України механізм розкривається і через затверджену постановою Національного Банку України від 21 січня 2004 року №22 Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.

Так, відповідно до пунктів 10.1, 10.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду.

Відповідно, суд досліджує та враховує відкриті у ТОВ «Сланці України» рахунки в банках. Згідно інформаційних даних позивач за відповідачем рахуються наступні розрахункові рахунки:

Станом на час розгляду справи борг по земельному податку з юридичних осіб в сумі 777871,25 грн. ТОВ «Сланці України», відповідно до довідки від 19.05.2015 № 2231/10/11-22-23, не сплачений.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Знам’янської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур