Справа № 802/1208/15-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у справі № 802/1208/15-а

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду України від 15 липня 2015 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області (Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в порядку заміни відповідача згідно зі ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу.
Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 10 жовтня 2014 року №2-3251/15-14-00 про надання дозволу третій особі на розробку документації із землеустрою.
Постановою Вінницькою окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Позивач ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою до Вінницького апеляційного адміністративного суду. За результатами розгляду апеляційної скарги постанову суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито з підстав порушення правил юрисдикції розгляду спору.
Вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо прийнятого рішення.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України). Винятки встановлені частиною третьою статті 17 цього Кодексу.
Положеннями статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку зі здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Пунктом першим частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Таким чином, юрисдикція адміністративних судів визначається за: суб'єктом правовідносин (обов'язковим їх учасником є суб'єкт владних повноважень); змістом правовідносин (це відносини, що виникають у зв'язку із здійсненням владних управлінських функцій, а також у зв'язку з формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму).
Відповідно до пункту сьомого частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України субєкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення Головного управління Держземагенства у Вінницькій області (Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області) про надання іншій особі дозволу на розробку документації із землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду із земель запасу на території Тульчинського району Вінницької області.
Відповідно до Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. В свою чергу, Головне управління Держземагенства у Вінницькій області є територіальним органом Держземагенства України як центрального органу виконавчої влади.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Згідно з висновками Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 р. №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» ст. 112 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України положення пункту 1 частини першої ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.
Повноваження органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин визначені частиною першою статті 122 Земельного кодексу України таким чином, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування з земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Як зазначалося вище, відповідні повноваження щодо передачі земель державної власності здійснюють центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи, оскарження рішення одного з яких є предметом розгляду в даній справі.
Для визначення змісту правовідносин в даному випадку необхідно виходити з того, що положення чинного земельного законодавства України (в ред. станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачають дозвільний порядок отримання земельної ділянки у власність, користування чи оренду із земель державної або комунальної власності, в т. ч. щодо виготовлення проекту відведення земельної ділянки (ст. ст. 118, 122, 123, 124 Земельного кодексу України).
Так, згідно з ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України (в ред. станом на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частиною другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Згідно з вимогами Земельного кодексу України для відведення земельної ділянки в користування із земель державної або комунальної власності зацікавлена особа звертається до компетентного органу державної влади або місцевого самоврядування із клопотанням та усіма необхідними документами, перелік яких встановлений законом. У випадку погодження усіх, передбачених законом питань, компетентний орган приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (стаття 123 Земельного кодексу України).
Таким чином, встановлений чинним законодавством України порядок набуття права власності або користування/оренди земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності є публічно-правовим, і така передача відбувається в межах компетенції та на виконання відповідних управлінських функцій субєктом владних повноважень.
З урахуванням викладеного, предмету спірних правовідносин та встановлених у справі обставин спору, вважаю, що заявлені до відповідача позовні вимоги про захист прав у галузі земельних відносин підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Суддя Сапальова Т.В.