Справа № 404/8421/14а(2а/404/19/15)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2015 рокусправа № 404/8421/14а(2а/404/19/15)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2015 року у справі №404/8421/14-а (2а/404/19/2015) за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання нечинною постанови та зобов'язання вчинити певні дії , -

в с т а н о в и в :

03 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати нечинною постанову державного виконавця відділу ДВС Кіровоградського районного управління юстиції Лазаренко С.В. від 11.09.2014 року «Про призначення експерта суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні» в частині включення вимоги про визначення вартості земельної ділянки площею 0.22 га, розташованої у АДРЕСА_1 зобов'язати державного виконавця відділу ДВС Кіровоградського районного управління юстиції Лазаренко С.В. при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо боржника ОСОБА_1 (зведене виконавче провадженні 314056723, №14081154, 14056516) утриматися від вчинення дій, направлених на звернення стягнення окремо на земельну ділянку площею 0.22 га, на якій розташовано житловий будинок АДРЕСА_1 Кіровоградської області , до оформлення права власності на цю земельну ділянку у відповідності до вимог чинного Земельного законодавства.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідачем в порушення вимог закону прийнято постанову від 11.09.2014 року «Про призначення експерта суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні» для примусової реалізації земельної ділянки, право власності на яку не оформлене позивачем у визначеному законом порядку, в зведеному виконавчому провадженні х виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області про стягнення сум моральної та матеріальної шкоди.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до частини другої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження"боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

В свою чергу, відповідно до ч.4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" до юрисдикції адміністративних судів належать справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні вироків судів у частині, що підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою (про стягнення штрафів, конфіскацію майна тощо), за винятком справ за позовами сторін виконавчого провадження.

Крім того, згідно положення ч. 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", у разі оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби щодо виконання рішення окружного адміністративного суду такі

справи територіально підсудні окружному адміністративному суду, який видав виконавчий документ, незалежно від статусу позивача у виконавчому провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового оскарження у даній справі є постанова та дії державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні щодо виконання вироку Апеляційного суду Кіровоградської області.

За таких обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства, дана справа предметно підсудна окружному адміністративному суду, відтак суд першої інстанції, який є місцевим загальним судом, дійшов помилкового висновку щодо можливості розгляду даної справи по суті позовних вимог.

Зазначене є підставою для скасування рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2015 року у відповідності до ст.. 202 КАС України.

Вирішуючи спір між сторонами суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.09.2010 року державним виконавцем ВДВС Кіровоградського районного управління юстиції Лазаренко С.В. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В якості арештованого майна зазначено ј частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою Кіровоградський район, АДРЕСА_1

07.08.2012 року цим же державним виконавцем складено акт опису та арешту майна при примусовому виконанні 3-х виконавчих листів, виданих 31.07.2009 року Апеляційним судом Кіровоградської області. В якості описаного майна зазначено ј частину будинку з надвірними спорудами, про які вказано раніше, та земельну ділянку площею 0,22 га, на якій розташований вказаний будинок та споруди.

05.12.2013 року, під час слухання цивільної справи за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, його представнику стало відомо, що державним викоанвцем Лазаренко С.В. винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні для оцінки вище вказаної земельної ділянки. В зв'язку з цим представником позивача до ВДВС Кіровоградського районного управління юстиції подано заяву, в якій зазначено, зокрема, що на вказану земельну ділянку не може бути звернено стягнення, оскільки право власності на цю земельну ділянку не оформлене згідно ст. 118, 125, 126 Земельного Кодексу України. У відповіді на звернення представника начальник відділу ДВС Кіровоградського районного управління юстиції 23.01.2014 року повідомив про залишення без розгляду постанови щодо визначення дійсності земельної ділянки.

Правомірність та обґрунтованість прийняття державним виконавцем постанови про призначення експерта - суб'єкта оціночної діяльності в частині вимоги надати оцінку земельній ділянці площею 0.22 га, на якій розташований будинок №33 по вул.. 60 років Жовтня в с. Сонячне Кіровоградського району є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції надаючи юридичну оцінку спірним відносинам виходив з наступного.

У відповідності до ч. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно із приписами ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1. ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання;заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснювати сторонам їхні права і обов'язки, тощо.

Частиною 1-2 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. Як експерт або спеціаліст може бути запрошена будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі.

На виконання власних повноважень державний виконавець виніс постанову про призначення експертизи від 11.04.2014 ВП № 14056723, другим пунктом резолютивної частини вказаної постанови визначено, експерту слід здійснити експертизу для визначення вартості майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 Кіровоградського району, а саме: 1/4 частини будинку з надвірними спорудами, яку рішенням Кіровоградського районного суду виділено в натурі та земельної ділянки, загальною площею 22 га, що виділена для будівництва та обслуговування, житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Позивач вважає вказану постанову протиправною з огляду на те, що земельна ділянка площею 22 га, що виділена для будівництва та обслуговування, житлового будинку та господарських будівель і споруд та розташована за адресою АДРЕСА_2 Кіровоградського району не належить йому на праві вланості.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені доводи позивача необґрунтованими та такими. що спростовуються наявними у справі документами, з огляду на наступне.

Згідно листа ДП «Центр Державного земельного кадастру» від 11.08.2009 р. № 05/812 по Кіровоградській області згідно з наявних Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_3 с. Сонячне, Кіровоградського району ) земельна ділянка на праві власності, постійного користування чи оренди не зареєстрована (а.с. 47).

Згідно листа від 11.06.2012 року Головного управління Держкомзему у Кіровоградській області, повідомлено, що станом на 08.06.2012 року, згідно даних державного земельного кадастру та земельно-кадастрової документації громадянин позивач, як землекоритсувач по Кіровоградському районні не обліковується (а.с. 48).

В свою чергу, відповідно до листа від 11.05.2012 року Головного управління Держкомзему у Кіровоградській області, повідомлено начальника ВДВС Кіровоградського РУЮ Комаху Т.С., що згідно земельно - кадастрової документації громадянин ОСОБА_1, має у приватній власності земельну ділянку за адресою: с.Сонячне, Кіровоградського р-н, Кіровоградської обл., площею 0,22 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1, реєстр № 296 від 20.10.1995 р. та листа від 11.12.2014 року, вказано, що вище вказаний державний акт - не скасовувався, тобто є чинним (а.с. 49, 62).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Цивільним кодексом України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Зі змісту зазначених норм права вбачається, що право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації. При цьому орган, який уповноважений здійснювати таку реєстрацію, вчиняє лише відповідні дії в межах чинного законодавства які полягають у констатації фактичного визнання державою права власності відповідної особи на нерухоме майно, в тому числі земельну ділянку.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є власником земельної ділянки, його право власності підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1, реєстр № 296 від 20.10.1995 р.

В свою чергу, реєстрація речових прав на нерухоме майно провадиться заявочним методом та є обов'язком власника майна.

Отже. суд апеляційної інстанції вважає. що факт невиконання позивачем свого обов'язку щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку не є підставою, що звільняє його від обов'язку виконувати рішення суду, що набрало законної сили.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповідності до ст.. 6 КАС України, захисту підлягає порушене право особи, захист прав на майбутнє та які не було порушено на час звернення до суду з адміністративним позовом не допускається.

В свою чергу, приписи Закону України «Про виконавче провадження» вказують на те, що особа яка є власником майна може звернутись до суду із позовом про виключення з акту опису майна боржника, яке належить їй на праві приватної власності.

В той же час, приписи чинного законодавства не встановлюють права для звернення боржника до суду із позовом про виключення з майна, на яке звертається стягнення, об'єктів, що належать йому, але право власності щодо яких не було ним зареєстровано в встановленому законом порядку з суб'єктивних підстав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Пунктом 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012р. № 512/5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802 (далі - Інструкція) передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1.5.1 Інструкції, постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону. Інші посадові особи органів ДВС у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, державним виконавцем правомірно винесено постанову ВП № 14056723 від 11.04.2014 про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, оскільки така процедура є обов'язковою для визначення вартості майна боржника при провадженні виконавчих дій у відповідності до Закону.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1.

Керуючись ст.195, ст.196, ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2015 року у справі №404/8421/14-а (2а/404/19/2015) - скасувати та прийняти нову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко