Справа № 279/10432/14-а
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Загуменнова Н.М.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"05" серпня 2015 р. Справа № 279/10432/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від "31" січня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату коштів ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира (далі - УПСЗН) неправомірними та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату коштів, передбачених ст. 39 Закону України "Про статус та соціаьний захист громадян, які постраждили внаслідок Чоробильської катастрофи" у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.05.2014 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2015 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії УПСЗН щодо виплати ОСОБА_4 в неповному обсязі коштів, передбачених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов'язано УПСЗН здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_4 доплату до заробітної плати, як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі 2-х мінімальних заробітних плат, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 14.06.2014 року по 03.08.2014 року, з урахуванням виплачених коштів за вказаний період. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 працює та проживає на території зони гарантованого добровільного відселення. Отримує доплату до заробітної плати за роботу на радіоактивно забруднених територіях відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проте, її нарахування та виплата проводитья в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків, що нарахування та виплата коштів, передбачених ст.39 вказаного Закону з 14.05.2014 року по 03.08.2014 року, в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України є протиправними.

Так, основні положення щодо реалізації, зокрема, конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, підвищується у таких же розмірах.

Однак, даною нормою передбачено, що порядок обчислення підвищення до заробітної плати та її розмір, визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас сума, з якої здійснювався розрахунок виплати позивачу, передбаченої Законом № 796-XII, визначалася згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначеною постановою, всупереч вимогам Закону № 796-ХІІ, який встановлює розмір доплат як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати, установлено конкретний розмір такої доплати в твердій грошовій сумі.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Положення п.28 розділу II Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI, яким були внесені зміни до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" і які обмежували права громадян, щодо виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, Рішенням Конституційного суду України у справі №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, визнано неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їхні окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відтак, вище наведені положення ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" є чинними у редакції до внесення змін до них Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

На даний час Закони України "Про державний бюджет України на 2011 рік", "Про державний бюджет України на 2012 рік" та "Про державний бюджет України на 2013 рік" втратили чинність.

Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014 року (п.1 Прикінцевих положень Закону) такі обмеження не встановлені.

Проте, згідно Закону України від 31 липня 2014 року "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набув чинності 03 серпня 2014 року, "Прикінцеві положення " Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" були доповнені п. 6-7, за яким було встановлено, що норми і положення ст. ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. ст. 5, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року є чинними і підлягають застосуванню ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, відповідно до якої підвищення до заробітної плати працюючим громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення не може бути нижчим ніж дві мінімальні заробітні плати.

Згідно із п.п.5,6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ України від 20.09.2005 р. №936, соціальні виплати за ст.39 Закону №796-ХІІ проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами, організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці, а тому підприємства, установи, організації та фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності виступають в даних правовідносинах як суб'єкти владних повноважень на основі законодавства. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за несвоєчасність подання розрахункових документів до уповноваженого органу та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат та допомоги певних видів. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Державного казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків, що проводяться в установленому законодавством порядку.

Проте, задовольняючи позов до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира суд першої інстанції не з'ясував чи є дане управління належним відповідачем у справі.

Так, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 працює на посаді головного спеціаліста з питань легалізації об'єднань громадян реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Житомирській області. Вказане підтверджується довідкою Головного управління юстиції у Житомирській області від 05.11.2014 (а.сп.4).

Згідно повідомлення управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира вищевказана установа не перебуває на обліку, компенсація ОСОБА_4 по ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не проводиться, а тому позовні вимоги до УПСЗН є безпідставними.

Суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та не притягнув до участі у справі належного відповідача. У зв"язку з тим, що апеляційна інстанція позбавлена права виправити вказаний недолік на стадії апеляційного провадження, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової - про відмову в задоволенні позову до управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира задовольнити, постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від "31" січня 2015 р. скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні адміністративного позову до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату коштів передбачених ст. 39 Закону України "Про статус та соціаьний захист громадян, які постраждили внаслідок Чоробильської катастрофи".

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира пл. Польова,8,м.Житомир,10009

- ,