Справа № 2а-1670/7807/11
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2011-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/7807/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чеснокової А.О.,

при секретарі Пшенишному В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Кременчук Полтавської області про визнання незаконними відмов у наданні інформації, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2011 року позивач ОСОБА_1 (далі за текстом - Позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі за текстом - Відповідач-1), Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Кременчук Полтавської області (далі за текстом - Відповідач-2) про визнання незаконними відмов у наданні інформації, зобов'язання надати інформацію щодо земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності та відносяться до території м. Кременчука та щодо яких можлива передача у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, а також стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачі протиправно відмовили йому у наданні інформації щодо земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності та відносяться до території м. Кременчука та щодо яких можлива передача у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Кременчук Полтавської області явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечило, хоча про час та місце судового засідання повідомлялось належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки, наявна в матеріалах справи.

Представник Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду клопотання, в якому просив суд відкласти розгляд справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності Кременчуцької міської ради Полтавської області, незважаючи на те, що в матеріалах справи міститься клопотання відповідача, мотивоване неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання у зв'язку із участю останнього в судовому засіданні в Автозаводському районному суді м. Кременчук, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суд зазначає, що інститутом представництва не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками на основі договору, а отже вирішувати справу по суті з порушенням строків її розгляду є неприпустимим.

Відповідно до частин 1-3 статті 56 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона, а також третя особа в адміністративній справі можуть брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника. Представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини 2 статті 48 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність. Представники беруть участь в адміністративному процесі на основі договору або закону.

Оскільки відповідачем у справі є юридична особа, то представляти інтереси останньої в суді може його уповноважений представник.

За таких обставин судом визнано за можливе розглядати справу за даної явки в порядку статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

19 травня 2011 року позивач ОСОБА_1, з метою отримання документів для подачі заяви про отримання земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, звернувся до Кременчуцької міської ради Полтавської області та Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Кременчук Полтавської області із відповідними запитами (а.с. 9).

Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області на запит позивача надано відповідь від 26 травня 2011 року № 01-55/3435 (а.с. 12), в якому повідомлялось, що Відповідач-1 запитуваною інформацією не володіє, внаслідок чого запит позивача передано до Управління держкомзему у м. Кременчук.

Додатковим листом від 24 червня 2011 року № 01-55/3434 Кременчуцька міська рада Полтавської області відмовила Позивачу у задоволенні запиту щодо земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності та відносяться до території м. Кременчука та щодо яких можлива передача у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку.

26 травня 2011 року Управлінням Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Кременчук Полтавської області позивачу надіслано відповідь на запит № 01-21/926/1, згідно якої Відповідач-2 не володіє і не зобов'язаний володіти запитуваною інформацією стосовно земельних ділянок, щодо яких можлива передача у власність громадянина України.

Позивач, не погоджуючись із позицією відповідачів щодо обґрунтованості відповідей на запит, звернувся до суду з вимогою визнання незаконними відмов у наданні інформації, зобов'язання надати інформацію щодо земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності та відносяться до території м. Кременчука та щодо яких можлива передача у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 1, 13 пункту 4 Положення про управління (відділ) Держкомзему в місті (обласного та районного значення), затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 17 червня 2008 року № 123 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2008 року за № 626/15317 управління (відділ) відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, подає у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної і комунальної власності, установлення меж міста, району в місті, регулювання земельних відносин; забезпечує в межах своєї компетенції регулювання земельних відносин, створення та ведення державного земельного кадастру та реєстрацію в його складі земельних ділянок і прав на них.

Частиною 1 статті 193 Земельного кодексу України встановлено, що Державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними Ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Вищевикладене дає підстави стверджувати, що до компетенції Відповідача-2, зокрема, належить інформація, що запитувалась позивачем, та як наслідок, що останнім умисно надано недостовірну інформацію листом від 26 травня 2011 року № 01-21/926/1. Разом із тим, у вищевказаному листі з приводу надання статистичного звіту по формі 6-ЗЕМ (в частині площі земель запасу, що є комунальною власністю чи власністю держави) за останній звітний період Відповідач-2 зазначив, що така інформація є конфіденційною і відмовив у її наданні, посилаючись на наказ Держкомзему від 03 грудня 2010 року № 848.

Суд вважає необхідним зазначити, що наказ Держкомзему від 03 грудня 2010 року № 848 не зареєстрований в Міністерстві юстиції України.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

На виконання вимог закону, з метою належного оформлення відповідної заяви до Кременчуцької міської ради, а саме: долучення графічних матеріалів, позивачем був направлений вищезазначений запит до відповідачів.

Стосовно посилання Відповідача-2 на наказ Держкомзему № 848 від 03 грудня 2010 року, суд зазначає наступне.

Згідно вимог статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 6 цього ж Закону встановлено, що право на інформацію забезпечується:

- створенням механізму реалізації права на інформацію;

- створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів;

- обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації пре свою діяльність і прийняті рішення;

- обов'язком суб'єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації;

- здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію;

- встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Частиною 5 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Також Відповідачем -2 не враховано положення статті 29 Закону України "Про інформацію", яким передбачено, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Крім того, відповідь Головного управління Держкомзему в Полтавській області № Г-561/102701 від 07 жовтня 2010 року на запит Позивача містить відомості про те, що інформація про наявність вільних земельних ділянок, які перебувають у державній чи комунальній власності не відноситься до секретної інформації і отримати таку інформацію може кожний громадянин, який зацікавлений в отриманні земельної ділянки.

Таким чином, відповідь Відповідача-2 від 26 травня 2011 року № 01-21/926/1 суперечить інформації, наданій Головним управлінням Держкомзему в Полтавській області, та чинному законодавству.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що інформація щодо земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності та відносяться до території м. Кременчука та щодо яких можлива передача у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, не є конфіденційною.

Отже, Управлінням Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Кременчук Полтавської області неправомірно відмовлено Позивачу в отриманні інформації що не є інформацією з обмеженим доступом, чим порушено Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Як слідує з матеріалів справи, 25 червня 2011 року від Відповідача-1 на адресу ОСОБА_1 надійшов додатковий лист № 01-55/3434 від 24 червня 2011 року, у якому позивачу відмовили в задоволенні запиту про надання інформації про наявність вільних земельних ділянок із земель державної та комунальної власності посилаючись на відсутність даних про них в Генеральному плані міста.

Суд оцінює критично дане обґрунтування Відповідача-1, виходячи з наступного.

Законом України "Про містобудівну діяльність" визначено, що Генеральний план населеного пункту-містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Таким чином, вказаний документ не можу містити в собі інформацію щодо наявності чи відсутності вільних земельних ділянок, оскільки планово визначає майбутню забудову та розміщення об'єктів по території міста.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Кременчуцька міська рада, відповідно до своєї компетенції, є власником та розпорядником земельних ділянок, що відносяться до земель державної та (або) комунальної власності, та має доступ до інформації щодо земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності та відносяться до території м. Кременчука, та щодо яких можлива передача у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Таким чином, Відповідачі безпідставно ухилилися від надання інформації на запит позивача та порушили вимоги Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Разом із тим, необґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно статті 31 Закону України "Про інформацію", у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначає в позовній заяві позивач, своїми діями відповідачі завдали значних моральних переживань, у звязку із чим останнім заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

При цьому, Позивач не надає жодних доказів на підтвердження причинно-наслідкового звязку між своїми душевними стражданнями та листами відповідачів про відмову у наданні інформації щодо земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності та відносяться до території м. Кременчука, та щодо яких можлива передача у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відтак, оскільки позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову в цій частині.

Згідно частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Кременчук Полтавської області про визнання незаконними відмов у наданні інформації, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконними відмови Кременчуцької міської ради Полтавської області та Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Кременчук Полтавської області у наданні інформації за запитом ОСОБА_1 від 19 травня 2011 року, які відображені в листах Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 01-55/3435 від 26 травня 2011 року, № 01-55/3434 від 24 червня 2011 року та Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Кременчук Полтавської області № 01-21/926/1 від 26 травня 2011 року.

Зобов'язати Кременчуцьку міську раду Полтавської області та Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Кременчук Полтавської області виконати вимоги Закону України "Про доступ до публічної інформації" та Закону України "Про інформацію" і надати інформацію, що запитувалась у запиті ОСОБА_1 від 19 травня 2011 року, а саме: інформацію (у вигляді планів чи графічних матеріалів, тощо) з позначенням адрес та меж всіх земельних ділянок, які на сьогоднішній день перебувають у державній чи комунальній власності, відносяться до території міста Кременчука та щодо яких можлива передача у власність громадянина України для будівництва і обслуговування жилого будинку та копію статистичного звіту по формі 6-ЗЕМ (в частині площі земель запасу, що є комунальною власністю чи власністю держави) за останній звітний період.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2011 року.

Суддя А.О. Чеснокова