Справа № 804/15737/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2015 рокусправа № 804/15737/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Маляр Я.А. дов від 02.10.2013

відповідача: - не з'явився

третіх осіб: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року

у справі № 804/15737/14

за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області

треті особи Державний виконавець Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Чернова Людмила Володимирівна, ОСОБА_3

про визнання незаконними дій,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з адміністративним позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи - Державний виконавець Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Чернова Людмила Володимирівна, ОСОБА_3, в якому просило:

- визнати незаконними дії головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Чернової Л. В. в частині складання платіжної вимоги В-11-292/14 від 10.07.2014 та фактичного списання виконавчого збору у сумі 25622,24 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 58,84 грн. в межах ВП № 43369332 стосовно примусового виконання виконавчого листа № 641/3860/13-ц, виданого 25.04.2014 Комінтернівським районним судом м.Харкова про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 256 222,41 грн.;

- визнати незаконними дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Чернової Л. В. в частині складання платіжної вимоги В-11-292/14 від 01.08.2014 та фактичного списання 256 222,41 грн. на користь ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження ВП № 43369332 стосовно примусового виконання виконавчого листа № 641/3860/13-ц, виданого 25.04.2014 Комінтернівським районним судом м.Харкова про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 256 222,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження №43369332 з примусового виконання виконавчого листа №641/3860/13-ц виданого 25.04.2014 Комінтернівським районним судом м.Харкова про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 256222,41 грн. Також з 20.01.2014 у відділі ДВС перебував на виконанні виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-474/10 від 19.07.2013р. про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_5 кошти в сумі 483699,34 грн.; судового збору у розмірі 8,50 грн.; витрати на ІТЗ у розмірі 37 грн.; витрати на проведення судово-психіатричної експертизи у розмірі 1991,69 грн. 05.03.2014 відбулося примусове стягнення з кореспондентського рахунку позивача 485736,53 грн. в межах примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №2-474/10. Оскільки 18.06.2014 ОСОБА_5 до ДВС подано заяву про повернення виконавчого листа без виконання у зв'язку з виконанням рішенням суду ПриватБанком у самостійному порядку, відповідач повинен був кошти у сумі 485736,53 грн. повернути позивачеві, однак державний виконавець розпорядився вказаними коштами на власний розсуд та вказані кошти направив на погашення боргу у межах виконавчого провадження №43369332 по виконавчому листу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.04.2014 №641/3860/13-ц про стягнення з ПриватБанку на користь ОСОБА_4 256222,41 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що, приймаючи розпорядження про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суми 256222,24 грн., виконавчого збору у розмірі 25622,24 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 58,84 грн. із суми коштів у розмірі 485736,53 грн., які надійшли на рахунок державної виконавчої служби з обліку депозитних сум та які стягнуті 05.03.2014 з боржника - ПАТ КБ «ПриватБанк» у межах примусового виконання зведеного виконавчого провадження, державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, встановлений нормами чинного виконавчого законодавства.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач зазначає, що незаконність дій органу державної виконавчої служби полягає у тому, що в межах зазначеного виконавчого провадження кошти з ПАТ КБ «ПриватБанк» не стягувались, а коштами у сумі 485736,53 грн. державний виконавець розпорядилась на власний розсуд, а її незаконні дії фактично погодив начальник Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ, не виконавши свої функції керівника, а саме: не перевірив повноту проведених виконавчих дій державним виконавцем та законність дій державного виконавця при складанні розпорядження про перерахунок коштів. Крім того, всупереч ч.3 ст.43 Закону України «Про виконавче провадження», з 18.06.2014 - моменту подання заяви ОСОБА_5 про повернення виконавчого листа без виконання, по сьогоднішній день кошти Банку повернуті не були. Таким чином, судом першої інстанції зроблені хибні висновки, оскільки стягнення здійснювалось в межах окремого виконавчого провадження, а не зведеного, як зазначив суд.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідача, третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, за хронологією подій обставини справи свідчать про наступне.

20.01.2014 державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Черновою Л.В. відкрито виконавче провадження ВП № 41512139 з примусового виконання виконавчого листа № 2-474/10 від 19.07.2013, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_5 кошти в сумі 483 699,34 грн., стягнути судові витрати 8,50 грн., витрати на ІТЗ - 37 грн., витрати на проведення експертизи у сумі 1991,69 грн. (а. с.24, 25).

26.02.2014 відповідачем виставлено Банку платіжну вимогу №В11-175 (призначення платежу - на підставі виконавчого листа № 2-474/10 від 19.07.2013); 05.03.2014 з рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуті кошти у розмірі 485736,53 грн.

22.05.2014 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 43369332 з примусового виконання виконавчого листа № 641/3860/13-ц від 25.04.2014, виданого Комінтернівським районним судом м.Харкова про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 - 256 222,41 грн. (а. с.57, 7, 9).

Як вбачається з матеріалів справи, органом державної виконавчої служби ще 07.02.2009 було створено зведене виконавче провадження, в якому були об'єднані виконавчі провадження щодо одного й того ж боржника - ПАТ КБ «ПриватБанк», і до якого також було приєднано і вищевказані ВП № 41512139 (стосовно стягувача ОСОБА_5) та ВП № 43369332 (стосовно стягувача ОСОБА_3), про що винесено відповідну постанову від 06.06.2014 (а. с.58-64).

18.06.2014 ОСОБА_5 звернувся до відповідача з заявою про повернення виконавчого листа № 2-474/10 від 19.07.2014 без виконання у зв'язку з добровільним виконанням рішення суду боржником (а. с.23).

10.07.2014 та 01.08.2014 державним виконавцем прийняті розпорядження про перерахування із грошових коштів у розмірі 485736,53 грн.: на користь ОСОБА_3 суми 256222,41 грн. та складене відповідне платіжне доручення № 3072 від 07.08.2014 на підставі вищевказаного виконавчого листа № 641/3860/13-ц, суми 25622,24 грн. виконавчого збору - на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 43369332 від 30.05.2014, суми 58,84 грн. витрат на проведення виконавчих дій - на підставі постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.05.2014 (а. с.16, 20, 22).

Також матеріали справи містять заяви ОСОБА_3 щодо повернення їй коштів стягнутих за виконавчим листом № 641/3860/13-ц (а. с.14, 15).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Позивач зазначає про незаконність дій відповідача в частині складання платіжних вимог від 10.07.2014, від 01.08.2014 та фактичного списання 256222,41 грн. на користь ОСОБА_3, 25622,24 грн. виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій у сумі 58,84 грн., посилаючись на те, що звернення стягнення у межах ВП №43369332 з примусового виконання виконавчого листа № 641/3860/13-ц не проводилось, а кошти в сумі 485736,53 грн., стягнуті з рахунку Банку у межах примусового виконання виконавчого листа № 2-474/10, повинні бути повернуті позивачеві у зв'язку з тим, що стягувач - ОСОБА_5 подав заяву про повернення виконавчого листа без виконання у зв'язку з добровільним виконанням Банком судового рішення.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.99 № 606-XIV та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802.

Згідно ч.1 ст.17 Закону № 606-XIV (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Виконанню підлягають державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами (п.1 ч.2 ст.17 Закону № 606-XIV).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до положень ч.1 ст.28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України встановлено не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

Позивачем не надано суду доказів щодо самостійного виконання виконавчого листа №641/3860/13-ц від 25.04.2014 і перерахування Банком на користь ОСОБА_3 суми 256222,41 грн., що свідчить про перехід до стадії примусового виконання даного виконавчого листа.

У відповідності до ч.1 ст.33 Закону № 606-XIV у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Також у п.3.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, визначено, що у разі якщо в органі ДВС відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження.

Згідно п.п.3.8.1, 3.8.2 п.3.8 Інструкції виконання зведеного виконавчого провадження розпочинається постановою про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження. Про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виноситься постанова, копія якої зберігається у зведеному виконавчому провадженні. Виконавчі провадження щодо одного боржника об'єднуються у зведене виконавче провадження або приєднуються до зведеного виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку, наданого боржнику для самостійного виконання.

За зведеним виконавчим провадженням арешт на майно боржника накладається у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Виконавчий збір за зведеним виконавчим провадженням стягується окремо за кожним виконавчим провадженням, об'єднаним у зведене, у розмірі 10 відсотків суми, виплаченої стягувачу за таким окремим виконавчим провадженням.

У разі виявлення іншого виконавчого провадження, відкритого щодо одного й того самого боржника в тому самому органі ДВС, державний виконавець звертається до начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, щодо прийняття рішення стосовно об'єднання виконавчих проваджень у зведене чи приєднання виконавчого документа до зведеного виконавчого провадження (п.п.3.8.5 п.3.8 Інструкції).

За наявності підстав для завершення виконавчого провадження виконавчий документ виводиться із зведеного виконавчого провадження за постановою державного виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження (п.п.3.8.8 п.3.8 Інструкції).

Стаття 43 Закону № 606-XIV визначає порядок розподілу стягнутих з боржника грошових сум.

У ч.ч.1-3 ст.43 Закону № 606 розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми;

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється по мірі їх стягнення.

Сума, що залишилася після сплати штрафів, повертається боржнику.

Отже, розподіл сум, стягнутих з боржника за виконавчим провадженням, здійснюється у порядку певної черговості.

При цьому законодавцем не визначається, що такий розподіл не може бути здійснений за зведеним виконавчим провадженням.

І лише у разі залишення після здійснення повного розподілу грошових сум, такі суми повертаються боржнику.

Стаття 45 Закону № 606-XIV визначає порядок виплати стягнутих грошових сум.

Так, за приписами ч.ч.1, 2, 6, 7 ст.45 Закону № 606-XIV грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

За письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

У разі якщо державному виконавцю відомий рахунок стягувача, на який необхідно перерахувати стягнуті з боржника кошти, або якщо відповідно до частини другої цієї статті кошти підлягають перерахуванню на адресу стягувача поштовим переказом, то сума виконавчого збору, пропорційна стягнутій сумі, перераховується після перерахування стягувачу належної йому суми. В іншому разі сума виконавчого збору, пропорційна стягнутій сумі, перераховується після надходження стягувачу повідомлення про наявність на відповідному рахунку органу державної виконавчої служби суми коштів, що підлягає виплаті стягувачу.

У разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, ці суми зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому Державним казначейством України.

При цьому, у частині 5 цієї статті визначено, що не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 54 цього Закону). Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких ці суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником у іншому виконавчому провадженні).

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що державному виконавцю надані повноваження щодо стягнення грошових коштів з боржника на підставі виконавчих документів та перерахування їх стягувачам у межах виконавчого провадження за заявою стягувача та шляхом розподілу сум грошових коштів, які надійшли на рахунок з обліку депозитних сум державної виконавчої служби.

При цьому законодавець не встановлює заборону на розподіл сум грошових коштів і перерахування їх стягувачам у межах зведених виконавчих проваджень.

Заборона стосується лише випадків використання стягнутих з боржника коштів на цілі, не передбачені цією статтею, а також випадків звернення на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, чого з вищенаведених обставин даної справи не вбачається.

З огляду на наявність зведеного виконавчого провадження, за яким ОСОБА_3 є стягувачем, дії держвиконавця з примусового виконання виконавчого листа №641/3860/13-ц стосовно складання платіжних вимог від 10.07.2014 та від 01.08.2014 і фактичного списання 256222,41 грн. на користь ОСОБА_3, 25622,24 грн. виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій у сумі 58,84 грн. за рахунок коштів в сумі 485736,53 грн., стягнутих з рахунку Банку у межах примусового виконання виконавчого листа № 2-474/10, не суперечать приписам чинного виконавчого законодавства, а отже є законними.

Позивачем не наведено норму чинного законодавства, яку порушено державним виконавцем при здійсненні розподілу грошових сум, які надійшли від позивача, зазначеним вище чином, а також всупереч ч.1 ст.71 КАС України не доведено суду обґрунтованість висунутих позовних вимог.

Суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року у справі № 804/15737/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко