Справа № 511/1117/13-а
Суддя: Гринчак С. І.
Дата ухвалення: 2013-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд
Справа № 511/1117/13-а
Номер провадження: 2-а/511/25/13
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2013 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С . І .,

при секретарі Чернецькій А.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянської міської ради Одеської області про визнання нечинним рішення та зобовязання вчинити певні дії та прийняти певне рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Роздільнянської міської ради Одеської області в якому просить визнати нечинним рішення Роздільнянської міської ради Одеської області № 1033-УІ від 27 березня 2013 року, яким відмовлено йому в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі, площею 147,88кв.м, у власність, яка розташована за адресою м. Роздільна, вул.. Леніна, 46-а, на території Роздільнянської міської ради Одеської області; зобовязати Роздільнянську міську раду Одеської області надати йому дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі, площею 147,88кв.м, що знаходиться в м. Роздільна, вул.. Леніна, 46-а, для передачі зазначеної земельної ділянки безоплатно йому у власність, із земель житлової та громадської забудови, що не надані у власність та користування громадянам чи юридичним особам на території Роздільнянського району Одеської області, на найближчому засіданні сесії.

Свій позов мотивує тим, що 06 серпня 2004 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3, зареєстрованого у реєстрі за №1024 він придбав у власність у Роздільнянської районної спілки споживчих товариств Одеської області 18/100 (вісімнадцять сотих) складу по вулиці Леніна №146 в м. Роздільна Одеської області. В зазначеному договорі п.4 передбачено, що у звязку з придбанням 18/100 частки складу та рампи, до покупця переходить і право на земельну ділянку, на якій розташовані відчужувані 18/100 частка складу та рампа у порядку згідно вимог ст..377 Цивільного кодексу України та ст..120 Земельного кодексу України. При цьому договором купівлі-продажу розмір земельної ділянки на якій розташовані зазначені 18/100 частки складу та рампи визначений не був. В подальшому, рішенням виконкому Роздільнянської міської ради №3 від 27 лютого 2006 року було визнано за одиницю 18/100 частини адміністративної (нежитлової) будівлі та присвоєно вказаному обєкту нерухомості юридичну адресу: вул. Леніна, 46-а, м. Роздільна Одеської області та визнано за позивачем право приватної власності на адміністративну (нежитлову) будівлю що розміщена на земельній ділянці шириною 09,33 м, довжиною -15,85 м, а загальною площею 147,88 кв.м. Відмова Роздільнянської міської ради Одеської області в наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі, площею 147,88 кв.м. у власність і стала підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав свій адміністративний позов, посилаючись на обставини, викладені у ньому, просив позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що свої позовні вимоги ґрунтував на підставі Правових позицій Вищого Спеціалізованного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2012 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду надав заперечення в яких посилався на те, що відповідно до доданого до позову договору купівлі-продажу 18/100 частки складу від 06.08.2004 року позивач купив у Роздільнянської районної спілки споживчих товарів тільки 18/100 частки складу та рампи, а не 18/100 частки земельної ділянки під складом. В договорі чітко зазначено, що власником земельної ділянки є Роздільнянська міська рада. Також в договорі зазначено, що на підставі ст..377 Цивільного кодексу України та ст..120 Земельного кодексу України до позивача переходить право на земельну ділянку. Роздільнянська районна спілка споживчих товарів не була власником землі, а тільки користувалася нею, тобто до ОСОБА_1 перейшло право користування (оренди) на земельну ділянку. Враховуючи те, що використання землі в Україні є платним, а передача безкоштовно землі позивачу для комерційних цілей - є нанесення матеріальної шкоди територіальній громаді міста Роздільна, просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні докази у справі, суд дійшов висновку про відмову в позові з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 ЗК земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

В Україні згідно з вимогами статті 78 ЗК земля може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, власниками землі - є держава, Автономна республіка Крим та територіальні громади. Рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 року вирішено, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як субєкти владних повноважень. Таким чином земельні спори фізичних і юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації та інше.

Позивач звернувся до Роздільнянської міської ради з заявою від 22.01.2013 року (зареєстрована 28.01.2013 року за № П-29) про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 147,88 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Роздільна, вул..Леніна, 46 «а» для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі (а.с.56-57).

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин, це є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.

Рішенням Роздільнянської міської ради №1033-УІ від 27.03.2013 року (а.с.5) громадянину ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі площею 147,88 кв.м. у власність, яка розташована за адресою: м.Роздільна, вул..Леніна, 46 «а» на території Роздільнянської міської ради Одеської області, у звязку з тим, що громадяни можуть отримати безоплатно у власність земельні ділянки із земель державної або комунальної власності тільки для видів використання, визначених ст..ст. 118, 121 Земельного кодексу. Земельна ділянка для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі, яка розташована за адресою: м.Роздільна, вул..Леніна, 46 «а», не відноситься за цільовим призначенням до земель, які відповідно до діючого законодавства можуть передаватись у власність.

Судом встановлено, що позивач є власником 18/100 (вісімнадцять сотих) складу, що розташовані по вулиці Леніна №146 в м. Роздільна Одеської області на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3, зареєстрованого у реєстрі за №1024, позивачем ОСОБА_1 придбано у власність (а.с.9-10).

На підставі рішення виконкому Роздільнянської міської ради №3 від 27 лютого 2006 року ОСОБА_1 видане свідоцтво про право власності на адміністративну будівлю загальною площею 221,25 кв.м., яка розташована в м. Роздільна по вул. Леніна, 46 «а» (а.с.13).

Згідно цього ж договору власником земельної ділянки є Роздільнянська міська Рада. Також в договорі зазначено, що на підставі ст.. 377 Цивільного кодексу України та ст.. 120 Земельного кодексу України до позивача переходить право власності на земельну ділянку.

Згідно ст.120 Земельного кодексу України в разі набуття права власності на об'єкти нерухомості до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього користувача.

Роздільнянська районна спілка споживачів товарів не була власником землі, а тільки користувалася нею. Отже до громадянина ОСОБА_1 перейшло право користування (оренди) на земельну ділянку.

Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

Відповідно до договору оренди землі від 23.11.2010 року (а.с.40-43), який був укладений між Роздільнянською міською Радою та громадянином ОСОБА_4 в оренду передавалася земельна ділянка загальною площею 0,0185 га яка знаходиться за адресою: м. Роздільна, вул.46 «а» в строкове платне користування з цільовим призначенням для комерційної діяльності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на тому, що цей договір оренди не є дійсним, оскільки був заключний терміном на один рік і на даний час сторонами не пролонгований, орендну плату за користування землею він вносити не бажає, оскільки вважає, що набув право власності на спірну земельну ділянку відповідно до ст.377 Цивільного кодексу України.

Таке ствердження позивача суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до рішення Роздільнянської міської ради №1044-У від березня 2010 року гр..ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі, площею 0,0185 га в м.Роздільна, вул..Леніна, 46«а» в короткострокову оренду терміном до 5-ти років, із земель житлової та громадської забудови, що не надані у власність та користування громадян чи юридичних осіб на території Роздільнянського району Одеської області та зобовязали гр..ОСОБА_1 замовити проект відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі в землевпорядній організації, яка має відповідну ліцензію, та подати даний проект на затвердження в Роздільнянську міську раду протягом одного року. На даний час гр..ОСОБА_1 зі свого боку зазначені умови рішення не виконав.

Відповідно до ст.116 Земельного Кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян

провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається ч.6. ст.118 Земельного Кодексу України - громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам врегульовані ст. 121 Земельного Кодексу України, в якій зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських

підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст..40 Земельного Кодексу України - Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Судом встановлено, що громадянином ОСОБА_1 було придбано у власність склад, якій є комерційним майном і земельна ділянка за цільовим призначенням (а.с. 43-зворотній бік) не підпадає під вище наведенні норми, то суд приходить до висновку, що в даному випадку безоплатна передача спірної земельної ділянки є неможливою.

Зазначена земельна ділянка для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі, яка розташована за адресою:м. Роздільна, вул..Леніна, 46 «а», за цільовим призначенням не відноситься до земель, які відповідно до діючого законодавства можуть передаватись у власність, а тому громадянину ОСОБА_1 й було відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до діючого законодавства, зазначена земельна ділянка для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі, яка розташована за адресою:м. Роздільна, вул..Леніна, 46 «а», може бути передана у власність субєкту господарювання (юридичній особі, або фізичній особі-підприємцю ФОП), якій є орендарем вказаної земельної ділянки, тільки на оплатній основі, шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та його послідуючої державної реєстрації.

Враховуючи, що рішення Роздільнянської міської ради від 27 березня 2013 року №1033-УІ про розгляд заяви гр..ОСОБА_1, органом місцевого самоврядування прийнято в межах своєї компетенції, визначеної ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у порядку визначеному вищевикладених статей Земельного Кодексу України, а також, що підставою відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, чого судом не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 19 Конституції України, ст.ст.2,9,12,160,163 КАС України, ст.ст.1, 40, 116, 118, 120, 121 Земельного Кодексу України, ст.ст.26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст..7 Закону України «Про оренду землі» суд-,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Роздільнянської міської ради Одеської області про визнання нечинним рішення та зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом десяти днів з часу її проголошення. У разі застосування судом частини 3 статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 30 вересня 2013 року.

Суддя ОСОБА_5