Справа № 821/1234/15-а
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/1234/15-а
10 год. 45 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Леутській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що згідно зі звітом за формою 10-ПІ №1922 від 23.02.2015 за 2014 рік, відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 1024191,77 грн. за 19 робочих місць, призначених для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Розрахований позивачем розмір пені по сплаті адміністративно-господарських санкцій складає 5120,95 грн.

Оскільки вищезазначені суми відповідачем не сплачено, утворилася заборгованість у розмірі 1029312,72 грн.

Просить суд стягнути з публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" на користь Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 1024192,00 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 5120,95 грн.

В подальшому позивач зменшив розмір позовних вимог, остаточно просив стягнути з публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" на користь Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 1024191,77 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 5120,95 грн.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні по суті позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

23.02.2014 року ПАТ "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" надало до позивача звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за формою 10-ПІ. У звіті в рядку 01 "середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб)" зазначено - 693, у рядку 02 "з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким … встановлена інвалідність" - 27, у рядку 03 - "кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на створених робочих місцях" - 28, у рядку 06 - "сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць …" - 0.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

За змістом статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Статтею 18 Закону № 875-XII передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 Закону № 875-XII того ж закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Таким чином, суд критично відноситься до посилання позивача на вимоги ст. 19 Закону № 875-XII щодо обов'язку відповідача працевлаштовувати інвалідів.

Вимоги ст. 19 Закону № 875-XII необхідно розглядати у сукупності з вимогами ст. 18 Закону № 875-XII про здійснення інвалідами своїх прав, шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

У частині 1 ст. 20 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації. у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів, менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII "Про систему оподаткування", а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених законом заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач вжив усі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення.

Так, ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" подавало у 2014 р. звіти за формою 3-ПН, що затверджена наказом Мінсоцполітики України від 31.05.2013 № 316.

У звітах, зокрема, державний центр зайнятості повідомлявся про наявність вільних вакансій з можливістю працевлаштування інвалідів. Так, у січні 2014 р. повідомлено про наявність 19 вакансій для інвалідів, у лютому - 19, березні - 21, квітні - 22, травні - 22, червні - 22, липні - 19, серпні - 19, вересні - 19,жовтні - 18, листопаді - 18, грудні - 18.

Протягом 2014 року відповідач подавав оголошення до газети "Гривна", у яких повідомлялось про наявність вільних вакансій для інвалідів. У тому числі, неодноразово повідомлялось про можливість працевлаштовуватись і за іншими професіями, ніж зазначено у оголошенні, за умови наявності відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня. Повідомлялась можливість перегляду вільних вакансій на офіційному сайті ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" або дізнаватись відповідну інформацію за наданими номерами телефонів.

Крім того, на запрошення Херсонського міського центру зайнятості ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" неодноразово приймало участь ярмарках вакансій з метою працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями.

Протягом 2014 року відповідачем було прийнято на роботу 6 осіб, яким встановлена інвалідність.

У листі Херсонського міського центра зайнятості, наданого представником позивача у судовому засідання, зазначено, що ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" не прийняло на роботу чотирьох осіб-інвалідів, які отримали направлення від центру зайнятості.

У зв'язку з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 КЗпП України забороняється укладення трудового договір з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

15.02.2011 року укладений договір №17055 між комунальним закладом "Херсонський обласний центр медико-соціальної експертизи" Херсонської обласної ради та ПАТ "ЕК "Херсонобленерго". Відповідно до п. 1.1. цього Договору виконавець, зокрема, здійснює атестацію робочих місць інвалідів.

Згідно із протоколом №22 засідання атестаційної комісії за участю працівників ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" та лікаря-реабілітолога Херсонської обласної МСЕК проведено атестацію робочих місць. Зокрема, посада контролера енергонагляду визнана придатною для працевлаштування на ній інвалідів.

Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні інвалідам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено в прийнятті на роботу у зв'язку з протипоказаннями, зазначеними у відповідних довідках МСЄК. Зазначені особи цю відмову не оскаржували. Представник позивача у судовому засіданні доказів, що підтверджують протиправність таких відмов не надав.

Відповідно до ч.1ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, Закон № 875-XII не містить обов'язку роботодавця створювати робочі місця виходячи не лише з чисельності всіх працівників підприємства, а й з урахуванням існуючого спектру хвороб, аби у тій чи іншій мірі забезпечити роботою осіб з усіма можливими хворобами.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 161, 162, 163 КАС України,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 серпня 2015 р.

Суддя Варняк С.О.

кат. 10.3.4