Справа № 161/9791/15-а
Суддя: Подзіров А. О.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/9791/15-а
Провадження № 2-а/161/367/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року м.Луцьк Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Подзіров А.О., розглянувши в порядку скороченого провадження в залі суду міста Луцьк справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання провести перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку про визнання дій протиправними та зобовязання провести перерахунок та виплату пенсії,.

Позовні вимоги мотивує тим, що з червня 1982 року по березень 1987 року вона працювала народним суддею Старовижівського районного суду Волинської області, з липня 1989 року по червень 1992 року державним арбітром Волинського обласного державного арбітражу. Верховною радою 19 червня 1992 року призначена арбітром арбітражного суду Волинської області (зараз господарський суд Волинської області).

10 грудня 2013 року позивач до Вищої ради юстиції України подала заяву про відставку. 24.12.2013 року рішенням Вищої ради юстиції України № 1543/0/15-13 «Про внесення подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Волинської області у звязку з поданням заяви про відставку її заяву було задоволено, внесено подання до Верховної ради України про звільнення її з посади судді Господарського суду Волинської області. 25.12.2014 року Верховною Радою України прийнято постанову № 59-VІІІ «Про звільнення суддів, якою відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, у звязку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_1 було звільнено з посади судді господарського суду Волинської області та відраховано зі штату господарського суду.

На її звернення листом від 16.06.2015 року управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку відмовило в перерахунку щомісячного грошового утримання в розмірі 90 % без обмеження заробітної плати, згідно довідки господарського суду від 3012.2014 року № 03-15/8942/14.

Позивач вважає, що при вирішенні питання про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем порушено її права та інтереси.

У звязку з наведеним, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку в проведенні нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453 в розмірі 90 % без обмеження заробітної плати, згідно довідки господарського суду Волинської області від 30.12.2014 року № 03-15/8942/14. Зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання з 30.12.2014 року в розмірі 90 % грошового утримання працюючого судді без обмежень, від суми 21924 грн., згідно довідки господарського суду Волинської області

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити, вважають, що підстав для перерахунку щомісячного грошового утримання в розмирі 90 % немає підстав.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, керуючись ч. 4 ст. 1832 КАС України, вважаю достатніми підстави для прийняття рішення в скороченому провадженні без проведення судового засідання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.03.1979 року по 19.06.1982 року працювала Юрисконсультом ЗАТ Фабрика «Вижівка», 3 20.06.1982 року по 25.03.1987 року працювала народним суддею Старовижівського районного суду Волинської області, з 25.03.1987 року по 11.07.1989 року ст.. Консультантом Волинського обласного управління юстиції, з12.07.1989 року по 29.12.2014 року державним арбітром Волинського обласного державного арбітражу, усього стаж роботи станом на 29.12.2014 року складає 35 років, 9 місяців та 11 днів (а.с. 13).

10 грудня 2013 року позивач до Вищої ради юстиції України подала заяву, відповідно до якої просила внести подання про її звільнення з посади судді господарського суду Волинської області у звязку з поданням заяви про відставку(а.с. 15) тотожна заява була написана позивачем до Верховної Ради України 10.12.2013 року (а.с. 16).

24.12.2013 року рішенням Вищої ради юстиції України № 1543/0/15-13 «Про внесення подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Волинської області у звязку з поданням заяви про відставку її заяву було задоволено, внесено подання до Верховної ради України про звільнення її з посади судді Господарського суду Волинської області (а.с. 17).

25.12.2014 року Верховною Радою України прийнято постанову № 59-VІІІ «Про звільнення суддів» (Відомості Верховної Ради, 2015, № 4, ст.33), якою відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, у звязку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 було звільнено з посади судді господарського суду Волинської області.

Відповідно до наказу голови господарського суду Волинської області від 29.12.2014 року ОСОБА_1 було відраховано зі штату працівників господарського суду Волинської області та господарського суду. (а.с. 8 ).

На підставі особисто поданої заяви та доданих документів з 30 грудня 2014 року ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30.12.2014 року № 03-15/8942/14 у розмірі 70 %.

Позивач звернулася до відповідача з заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від заробітної плати.

Проте, листом від 06.06.2015 року за вихідним номером №351/Ч-01 Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку позивачу було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90 % від заробітної плати, згідно довідки господарського суду Волинської області від 30.12.2014 року № 03-15/8942/14, у звязку із відсутністю правових підстав (а.с. 20 - 21).

Вказані обставини суд вважає достовірними, оскільки не спростовані сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням Пенсійного фонду України в м.Луцьк, позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 70 відсотків від 18270 грн. (з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» із змінами, внесеними Законом № 1622-VII від 31 липня 2014 року, відповідно до яких максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 15 розмірами мінімальної заробітної плати).

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч.4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Відповідно до частини третьої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Основного Закону України, та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом від 08 липня 2011 року № 3668-VI.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягнення пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Проте Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VIІ знову внесено зміни до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, які набрали чинності з 01 квітня 2014 року, та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Саме вказаною нормою керувався відповідач при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачу.

Вказані дії відповідача щодо розрахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу у розмірі 70 відсотків заробітної плати судді та щодо застосування при розрахунку заробітної плати у розмірі 18270 грн. з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» із змінами, внесеними Законом № 1622-VII від 31 липня 2014 року, відповідно до яких максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 15 розмірами мінімальної заробітної плати, суд вважає протиправними, оскільки вони призвели до зниження досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, не узгоджуються з конституційними положеннями про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечать ст. 22 та ст. 126 Конституції України.

Вирішуючи вказаний спір суд також враховує, що на час досягнення позивачем 65 років, подання позивачем заяви про відставку та виникнення у органу, що його обрав, передбаченого ст. 126 Конституції України обов'язку щодо звільнення позивача, діяла ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, яка передбачала право позивача (з урахування його стажу роботи на посаді судді) на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку в проведенні нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453 в розмірі 90 % без обмеження заробітної плати, згідно довідки господарського суду Волинської області від 30.12.2014 року № 03-15/8942/14 та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % грошового утримання працюючого судді без обмежень, від суми 21924 грн., згідно довідки господарського суду Волинської області з 30.12.2014 року.

Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891 (п.2.1) також передбачено, що для призначення щомісячного довічного грошового утримання подається довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видається відповідним судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 18, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання провести перерахунок та виплату пенсії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку в проведенні нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453 в розмірі 90 % без обмеження заробітної плати, згідно довідки господарського суду Волинської області від 30.12.2014 року № 03-15/8942/14.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 30.12.2014 року в розмірі 90 % грошового утримання працюючого судді без обмежень, від суми 21924 грн., згідно довідки господарського суду Волинської області.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_2