Справа № 320/1066/15-а
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2015 року (15 год. 10 хв.)Справа № 320/1066/15-а ЗП/808/11/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Калашник Ю.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Стратулат С.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача не з`явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошової компенсації замість неотриманого речового майна,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач), у якому просила:
признати протиправними дії відповідача щодо відмови нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна у розмірі 7824,94грн.;
зобов`язати відповідача нарахувати належну позивачу грошову компенсацію замість неотриманого речового майна в сумі 7824,94грн.;
стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі грошової компенсації замість неотриманого речового майна в сумі 7824,94грн.
У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі та письмові заперечення на позов.
У судовому засіданні 04.08.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши позовну заяву, пояснення позивача та заперечення відповідача, судом встановлені наступні обставини.
Позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира 25 гвардійської бригади транспортної авіації від 08.12.2014 №5РС позивач звільнена у відставку за віком. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2014 №278 позивача виключено зі списків особового складу.
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 03.02.2015 №37, 29 грудня 2014 року позивачу виплачена грошова компенсація замість речового майна, належного до отримання до 11.03.2000, у розмірі 1913,22грн.
Вважаючи, що позивачу належить до виплати грошова компенсацію замість належного до видачі речового майна за весь період служби у розмірі 7824,94грн., ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом.
Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на таке.
Частиною другою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Відповідно до статті 2 Закону України від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» дію частини другої статті 9 Закону №2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.
Тобто, з моменту набрання чинності Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ, у позивача відсутнє право на отримання грошової компенсації замість речового майна у зв`язку із зупиненням дії норми закону, що його встановлювала.
Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ не скасовано та не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, а тому відмова позивачу у виплаті компенсації за не отримане продовольче забезпечення з 11 березня 2000 року є правомірною.
Суд також зазначає, що грошову компенсацію у розмірі 1913,22грн. замість речового майна, належного до отримання до 11.03.2000, позивач отримала 29.12.2014.
Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону №2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
Однак, дія викладеного пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зупинена на 2007 рік Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік», а Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» взагалі виключена.
Лише після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 22 травня 2008 року №10рп/2008 положення пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відновили свою редакцію, але з урахуванням частини 2 статті 152 Конституції України, тільки з момент ухвалення цього Рішення.
Проте, положення статті 9-1 вказаного Закону, на позивача не розповсюджуються, оскільки регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і відповідно, не можуть бути застосовані до військовослужбовців звільнених з військової служби, оскільки вказані положення Закону не передбачають виплату заборгованості по речовому майну до військовослужбовців, що були звільнені зі служби.
Суд також зазначає, що пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 №1444, в частині виплати грошової компенсації не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону №2011-XII.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (№ 21-38а13), від 10 грудня 2013 (21-415а13), від 24 червня 2014 року (21-253а14).
Враховуючи вказане, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.В.Калашник