Справа № 524/11019/14-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 р.Справа № 524/11019/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.06.2015р. по справі № 524/11019/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.109), просив суд:

- стягнути з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в період з 07.07.2011 року по 15.04.2015 року.

Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що з 26.01.2010 року по 07.07.2011 року ОСОБА_1 працювала на посаді спеціаліста І категорії відділу комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука. Відповідач при звільненні не розрахувався з нею щодо виплати в повному обсязі матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.06.15 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області про зобов'язання вчинити дії задоволено частково.

Зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.07.2011 року по 15.04.2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23.06.2015 року № 524/11019/14-а в частині зобов'язання Виконавчого комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.07.2011 року по 15.04.2015 року на стягнення з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука на мою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 07.07.2011 року (день звільнення) по 15.04.2015 року (день проведення розрахунку по заробітній платі) в сумі 147003 (сто сорок сім тисяч три) грн. 00 коп.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає за можливе, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 26.01.2010 року працювала у Виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука на посаді спеціаліста І категорії відділу комунального майна та земельних відносин. 07.07.2011 року вона була звільнена.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.09.2014 року зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради Кременчука обчислити та виплатити ОСОБА_1 за 2010 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік.

На виконання вказаної постанови суду Автозаводським районним судом м. Кременчука 08.11.2014 року було видано виконавчий лист.

На момент розгляду справи судом першої інстанції вищевказана постанова суду не виконана.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в період з 07.07.2011 року по 15.04.2015 року, який на момент розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не виплачено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За таких обставин, оскільки відповідач в день звільнення - 07.07.2011 року, не виплатив ОСОБА_1 в повному обсязі матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік, і не виплатив її на момент розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, про порушення прав та інтересів позивача та обґрунтованість його вимог.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в період з 07.07.2011 року по 15.04.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією (254к/96-ВР) та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають зна чення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З системного аналізу положень ч.1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб'єкта владних повноважень, а правовим мотивуванням спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

При цьому, приписи перелічених норм права встановлюють, що суд не має права перебирати на себе функції органів державної влади, на які законами України покладені певні обов'язки, надані повноваження та віднесені до виключної компетенції такого суб'єкта.

Частиною 3 статті 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 р. № 268, надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Згідно з роз'ясненням Міністерства праці та соціальної політики України від 16.10.2009 р. № 620/13/84-09, рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд не може перебирати на себе функцію здійснення нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення замість органу, якому надані такі повноваження.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в період з 07.07.201. року по 15.04.2015 року, який на момент розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не виплачено, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов частково.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 23.06.15 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.06.2015р. по справі № 524/11019/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Рєзнікова С.С.
Судді Старостін В.В. Бегунц А.О.