Справа № 808/7884/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2015 рокусправа № 808/7884/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель- М ЛТД»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року

у справі № 808/7884/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД»

до Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання нечинним розпорядження,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» звернулось до суду з позовом до Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якому просило визнати нечинним розпорядження адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за №17 від 08.10.2014.

Позов обґрунтовано безпідставністю визначення відповідачем за підсумками діяльності ТОВ «Параллель-М ЛТД» у 2013 році монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами, що може призвести до застосування до позивача штрафних санкцій. в оскаржуваному розпорядженні не зазначено, за якою з вказаних у ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» ознак ТОВ «Параллель-М ЛТД» визнано таким, що займає монопольне (домінуюче) становище не ринку товару. Відповідач не довів факт монопольного становища ТОВ «Параллель-М ЛТД» та наявності в його діях чи становищі ознак ринкової влади у розумінні пункту 10.3 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку. Крім того, відповідач взагалі не визначив товарні межі ринку. При визначенні територіальних (географічних) меж товарного ринку відповідачем було допущено порушення п. 1.3, п. 6.1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку. В порушення п. 2.1.9 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку відповідач не визначив потенційних конкурентів, які можуть надавати аналогічні послуги. Доказів на підтвердження того, що позивач має здатність не допускати, усувати чи обмежувати конкуренцію завдяки своїй ринковій владі, обмежувати конкурентоспроможність інших суб'єктів господарювання та не зазнає значної конкуренції в оскаржуваному розпорядженні не зазначено. В оскаржуваному розпорядженні не зазначається сукупна частка на ринку та взагалі відсутній розрахунок таких часток.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.12.2014 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що лише зловживання монопольним (домінуючим) становищем може потягнути за собою відповідальність у вигляді санкцій, чого у спірному розпорядженні не визначено, а визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище, не є порушенням прав позивача, оскільки станом на дату розгляду справи не породжує будь-яких юридичних наслідків для останнього.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду як таку, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про задоволення позову. Позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що спірне розпорядження адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (ЗАМКУ) № 17 від 08.10.2014 прийнято незаконно з порушенням вимог ст.12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, оскільки в розпорядженні не наведено ознак ринкової влади у діях ТОВ «Параллель-М ЛТД» і правових підстав, з яких його становище на ринку визнано монопольним, не визначено потенційних конкурентів товариства, відсутній розрахунок сукупних часток на ринку суб'єктів господарювання. Крім того, позивач не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що оскаржуване розпорядження станом на дату розгляду справи не породжує будь-яких юридичних наслідків для позивача, оскільки: визнання ТОВ «Параллель-М ЛТД» таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами призведе до втручання держави в особі ЗАМКУ в процес ціноутворення, а саме: тепер ЗАМКУ буде упереджено у відповідності до ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» доглядати за встановленням товариством цін чи інших умов придбання або реалізації нафтопродуктів, застосуванням різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод (з цієї заборони випливає, що ТОВ «Параллель-М ЛТД» не зможе застосовувати різні ціни на АЗС в різних регіонах, де об'єктивно різні витрати підприємства при доставці та реалізації нафтопродуктів). Також ЗАМКУ буде мати можливість накладати на товариство штраф, передбачений ст.52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та адміністративний штраф згідно ст.166-1 КУпАП на керівників товариства за зловживання монопольним становищем. Застосування до позивача таких штрафів стане фатальним та призведе до суворих негативних фінансових наслідків, оскільки товариство буде не в змозі відремонтувати та реконструювати знищені та пошкоджені в результаті бойових дій АЗС, відновити роздрібну реалізацію на цих АЗС (на даний момент не працює 50 АЗС під ТМ «Паралель», з них 8 повністю зруйновані, ще 5 сильно пошкоджені).

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає, що особа має право звернутись адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у публічно-правових відносин, але обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами позивач. Щодо твердження позивача про прийняття відповідачем спірного розпорядження з порушенням вимог ст.12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, то ПП з ІІ «Лукойл», ПП «Окко Нафтопродукт», ТОВ «Паралель-М ЛТД», ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп» не довели, що вони зазнають значної конкуренції на ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами в територіальних (географічних) межах Мелітополь з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 кілометрів (селищ Костянтинівна, Вознесенка, Семенівка, Нове).

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, головним експертом першого відділу досліджень та розслідувань Швець Л. складено подання від 08.10.2014 № 02-186-спр, яким запропоновано адміністративній колегії визнати, що за підсумками діяльності у 2013 році на ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами в територіальних (географічних) межах в територіальних (географічних) межах м.Мелітополь з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 кілометрів (селища Костянтинівка, Вознесенка, Семенівка, Нове), монопольне (домінуюче) становище займали ПП "Лукойл" з часткою 17 %, ПП «Окко Нафтопродукт» з часткою 17 %, ТОВ "Параллель-М ЛТД" з часткою 31 %, ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп" з часткою 15 %, сукупна частка яких перевищувала 70 % та між ними була відсутня конкуренція" (а. с.43-46).

08.10.2014 на підставі вищевказаного подання Адміністративна колегія Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла розпорядження № 17 «Про визнання суб'єктів господарювання такими, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку» (а. с.8).

Даним розпорядженням визнано, що ПП з ІІ «Лукойл», ПП «Окко Нафтопродукт», ТОВ «Паралель-М ЛТД», ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп» за підсумками діяльності у 2013 році займають монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами в територіальних (географічних) межах м.Мелітополь з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 кілометрів (селища Костянтинівка, Вознесенка, Семенівка, Нове).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 №2210-III, який визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Статтею 12 Закону № 2210-III (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Вважається, що кожен із двох чи більше суб'єктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них, разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті.

Монопольним (домінуючим) вважається також становище кожного з кількох суб'єктів господарювання, якщо стосовно них виконуються такі умови:

сукупна частка не більше ніж трьох суб'єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 50 відсотків;

сукупна частка не більше ніж п'яти суб'єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 70 відсотків -

і при цьому вони не доведуть, що стосовно них не виконуються умови частини четвертої цієї статті.

Отже, стаття 12 Закону № 2210-III лише встановлює ознаки, за яких суб'єкт господарювання може бути визнаний таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, тоді як відповідальність згідно з законом наступає у разі зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (ч.3 ст. 13 вказаного Закону), вчинення антиконкурентних узгоджених дій ч.4 ст.6 Закону № 2210-III).

Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605, затверджено Методику визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, згідно п.1.2 якої ця Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Таким чином, саме при аналізі діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання визначається монопольне (домінуюче) становища суб'єктів господарювання на ринку товарів і саме при здійсненні такого аналізу застосується вищевказана Методика, якою встановлюється порядок такого визначення.

Тобто спірним розпорядженням № 17 від 08.10.2014 лише визнано, що певні суб'єкти господарювання (серед яких і позивач) за підсумками діяльності у 2013 році займають монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами в певних територіальних (географічних) межах, в той час як аналіз (дослідження) діяльності цих суб'єктів господарювання, за яким встановлені ознаки монопольного (домінуючого) становища на підставі Методики, здійснені не у спірному розпорядженні, а у поданні відділу досліджень та розслідувань від 08.10.2014 № 02-186-спр.

Як вбачається з матеріалів справи, саме у вказаному поданні № 02-186-спр від 08.10.2014 визначено коло суб'єктів господарювання, об'єкт дослідження, територіальні межі ринку, товарні межі ринку, часові межі, адміністративні, організаційні та економічні обмеження вступу на ринок, проведено аналіз структури досліджуваного ринку та надано обґрунтування, що відповідає п. 2.1. Методики.

Отже, приймаючи спірне розпорядження, відповідач не міг порушити Методику в частині застосування порядку визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, оскільки у цьому розпорядженні не здійснювався аналіз (дослідження) діяльності суб'єктів господарювання, зокрема, і ТОВ «Паралель-М ЛТД».

Судом першої інстанції правильно встановив, що зміст оскаржуваного розпорядження полягає у фіксації становища позивача та не покладає на нього будь-яких обов'язків. Вирішення питання про прийняття розпорядження про визначення монопольного становища належить до виняткової компетенції органів антимонопольного комітету та є способом реалізації покладених на них законодавством владних управлінських функцій у сфері забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Крім того, зі змісту розпорядження вбачається, що таке стосувалося діяльності позивача у 2013 році.

Стосовно доводів позивача про порушення його прав оскаржуваним розпорядженням від 08.10.2014 № 17 апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (ч.1 ст.6 КАС України).

З наведених вище норм законодавства випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно-правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи.

Таким чином у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, позивачем не визначено, які саме права та обов'язки, негативні наслідки породило для ТОВ «Паралель-М ЛТД» спірне розпорядження від 08.10.2014 № 17.

Апеляційний суд не приймає в якості доказів, що означене розпорядження зачіпає права та охоронювані інтереси позивача, наведені позивачем в позові та апеляційній скарзі доводи, що:

- відповідач буде упереджено у відповідності до ст.13 Закону № 2210-III доглядати за встановленням ТОВ «Паралелль-М ЛТД» цін чи інших умов до рівнозначних угод, і що з цієї заборони випливає те, що ТОВ «Параллель- М ЛТД» не зможе застосовувати різні ціни на АЗС в різних регіонах, де об'єктивно різні витрати підприємства при доставці та реалізації нафтопродуктів;

- відповідач у подальшому буде мати можливість накладати штраф, передбачений не тільки ст.52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а ще й адміністративний штраф згідно статті 166-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дійсно, за визначенням п.2 ч.1 ст.50 Закону № 2210-III порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії; зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.52 Закону № 2210-III органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об'єднання, суб'єктів господарювання: юридичних осіб; фізичних осіб; групу суб'єктів господарювання - юридичних та/або фізичних осіб, що відповідно до статті 1 цього Закону визнається суб'єктом господарювання, у випадках, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

При цьому, за приписами ч.1 ст.48 Закону № 2210-III за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу.

Вищенаведені обґрунтування позивача, що наявність спірного розпорядження може в майбутньому мати негативні наслідки для товариства, зокрема, у вигляді притягнення останнього до відповідальності, є такими, що не відповідають завданню адміністративного судочинства, закріпленого ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки стосуються майбутніх, таких що не склались на час вирішення справи, правовідносин. Крім того, наявність такого розпорядження не є безумовною підставою для притягнення позивача до відповідальності, оскільки, як зазначено вище, відповідальність згідно положень вказаного Закону № 2210-III наступає лише у разі виявленого в установленому порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Також колегія суддів звертає увагу, що між тими ж сторонами господарським судом Запорізької області розглянутий спір про визнання недійним розпорядження №17 від 08.10.2014.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.01.2015 у справі № 908/4990/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2014, позов ТОВ «Параллель-М ЛТД» до Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійним розпорядження №17 від 08.10.2014 залишено без задоволення.

Господарським судом встановлено, що, приймаючи спірне розпорядження Запорізьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України діяло в межах своєї компетенції та в порядку, визначеному законом, дійшло обґрунтованого висновку про наявність ознак того, що ТОВ «Параллель-М ЛТД» займає монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі високооктанових бензинів (А-95, А-98 та їх аналогів) у 2013 році.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на приписи ч.1 ст.72 КАС України та на те, що вищевказане судове рішення господарського суду у справі № 908/4990/14 набрало законної сили в силу приписів ст.105 ГПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями господарських судів, звільняються від доказування при розгляді даної адміністративної справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами у справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Передбачені статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель- М ЛТД» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі № 808/7884/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко