Справа № 5180/12/2070
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2012-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а- 5180/12/2070
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2012 р. м. Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В.,

при секретарі судового засідання Загребельному В.І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Автозапчастини" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр Автозапчастини", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби, в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби № від 19.01.12р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Харківською ОДПІ було проведено невиїзну документальну позапланову перевірку ТОВ "Центр Автозапчастини" з питань правильності обчислення та нарахування податку на додану вартість за серпень 2011 року по операціям з ТОВ "ЛЛК Україна". За результатами перевірки було складено Акт № 2944/234/37023683 від 29.12.2011 року, на підставі висновків якого прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.01.2012 року про визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 260875,50 грн., у т.ч. за основним платежем 173917 грн. та штрафною санкцією 86958,50 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем до ДПС в Харківській області та ДПС України, однак рішеннями про результати їх розгляду скарги позивача були залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Вказує на те, що Харківська ОДПІ робить висновок про непідтвердженість вчинення господарської операції, а відповідно і про незаконність формування податкового кредиту по операціям з ТОВ "ЛЛК Україна", у зв'язку з ненаданням документів та пояснень, які не є первинними документами бухгалтерського обліку.

Зазначає, що в ході перевірки використовувались документи, надані товариством згідно з листами від 18.10.2011 року та від 29.11.2011 року, які в свою чергу направлені відповідно до запитів Харківської ОДПІ від 14.10.2011 року та 11.11.2011 року. Згідно з вказаними запитами, інформація запитувалась на підставі ст.20 та ст.73 ПК України та ч.2 п.14 Порядку періодичного надання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2010 року № 1245.

Оскільки в запитах було вказано про існування розбіжностей у задекларованих показниках податкового кредиту та податкових зобов'язань з ПДВ, позивачем було надано достатньо інформації та документи (в копіях), які відповідно до положень Податкового кодексу України дають підстави для відображення сум ПДВ до складу податкового кредиту та які свідчать про придбання у ТОВ "ЛЛК Україна" товару, з вартості якого сума ПДВ віднесена до податкового кредиту, в тому числі документів, що підтверджують придбання товару та сплату його вартості. Під час проведення невиїзної перевірки будь-яких запитів на отримання інформації чи документів щодо операцій з ТОВ "ЛЛК Україна" податковим органом не запитувалось.

Позивач вважає, що Харківською ОДПІ при прийнятті податкового повідомлення-рішення, яке оскаржується, було невірно застосовано норми чинного законодавства при неповному та неправильному встановленні всіх дійсних обставин справи, в зв'язку з чим воно підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на суперечність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства.

Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на цілком законних підставах та відповідає чинному законодавству, у звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Зауважив, що висновки про порушення ТОВ "Центр Автозапчастини" вимог податкового законодавства обґрунтовуються тим, що в ході перевірки документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з ТОВ "ЛЛК Україна", не підтверджено зв'язок понесених на користь останнього витрат з господарською діяльністю позивача. З цих підстав зроблено висновки про те, що позивач неправомірно задіяв в складі валових витрат при обчисленні податку на прибуток підприємств та в складі податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість витрати по взаємовідносинам з вказаним контрагентом, які не підтверджені відповідними документами, що складаються в межах звичайної господарської діяльності.

Представник відповідача в судове засідання прибув, підтримав доводи, викладені в запереченні, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, ТОВ "Центр Автозапчастини", зареєстроване Харківською районною державною адміністрацією Харківської області 20.04.2010 р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 139 т. 1).

Позивача взято на податковий облік в органах державної податкової служби № 26485 від 21.04.2010 р., знаходиться на податковому обліку в Харківській ОДПІ, є платником ПДВ згідно свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ № 100316854 від 29.12.2010 р., індивідуальний податковий номер 38.

Статтями 75, 76 Податкового кодексу України встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фахівцями Харківської ОДПІ у Харківській області проведено невиїзну документальну позапланову перевірку ТОВ "Центр Автозапчастини" (код за ) з питань правильності обчислення та нарахування податку на додану вартість за серпень 2011 року по операціям з ТОВ "ЛЛК Україна" (код за ).

Згідно ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Матеріали справи свідчать, що зазначена перевірка позивача проведена на підставі наказу Харківської ОДПІ у Харківській області № 1260 від 15.12.2011 р., № 1321 від 29.12.2011 р.

Результати перевірки оформлені актом № 2944/234/37023683 від 29.12.2011 року (а.с. 9-17, 105-113 т.1).

У висновках акту перевірки за твердженням перевіряючи в діяльності підприємства позивача встановлено порушення: ТОВ "Центр Автозапчастини" документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із ТОВ "ЛЛК Україна" та встановлено невідповідність первинних документів нормам діючого законодавства; порушення п. 198.1, 198.3., 198.6. ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого було донараховано суму податку на додану вартість у серпні 2011 р. у сумі 173917 грн.

На підставі висновків акту відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення: № від 19.01.2012 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 260875,50 грн., з яких: за основним платежем 173917 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 86958,50 грн. (а.с. 8 т. 1).

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував висновок Харківської ОДПІ у Харківській області про ненадання в повному обсязі документів, які підтверджують реальність проведених господарських операцій з ТОВ "ЛЛК Україна", понесення витрат по взаємовідносинам з ТОВ "ЛЛК Україна" в межах звичайної господарської діяльності.

Відповідачем зазначено, що До перевірки ТОВ "Центр Автозапчастина" не надано: документи щодо транспортування та зберігання товарно-матеріальних цінностей придбаних у ТОВ "ЛЛК Україна"; сертифікатів відповідності (з вказаним виробником продукції та її характеристик,) паспортів якості; документи які свідчать про навантажувальні та розвантажувальні роботи, або письмові пояснення щодо їх здійснення; найменування покупців, яким були відвантажені вищенаведені товари, або письмове пояснення щодо використання зазначених товарів у власній господарській діяльності (в поясненні вказано лиши через кого був реалізован товар по договору коміссії).

Враховуючи вищенаведене, Харківською ОДПІ у Харківській області зроблено висновок про порушення позивачем п. 198.3 ст. 198 та розділу V Податкового кодексу України та завищення суми податкового кредиту у серпні 2011 р. на 173917 грн.

Перевіряючи цей висновок податкового органу і прийняті на його підставі спірні податкові повідомлення рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що в перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з ТОВ "ЛЛК Україна".

Між ТОВ "Центр Автозапчастини" та ТОВ "ЛЛК Україна" було укладено договір № 11/11 від 01.02.2011 р. поставки нафтопродуктів.

Придбання товару підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, що не заперечується відповідачем та зазначено в акті. За придбаний товар позивачем була здійснена оплата, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. В матеріалах справи наявні специфікації (а.с. 146-147 т. 1).

Матеріали справи свідчать, що відповідачем ставиться під сумнів реальність господарських операцій щодо придбання позивачем в серпні 2011 року автомобільних масел у ТОВ ТОВ "ЛЛК Україна".

Суми податку на додану вартість, що віднесені позивачем до складу податкового кредиту в серпні 2011 року та задекларовані у вказаному звітному періоді, виникли у зв'язку з придбанням позивачем масел у ТОВ ТОВ "ЛЛК Україна" за накладними № КУ1- 000526 від 29.07.2011 року, № 081-000300 від 26.08.2011 року, № КУ1-000597 від 29.08.2011 року.

Масла, що зазначені у вказаних накладних, поставлялись на склад позивача за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 20 самостійно продавцем - ТОВ "ЛЛК Україна". Зазначені у накладних № КУ1-000526 від 29.07.2011 року та № КУ1-000597 від 29.08.2011 року, доставлялись до складу позивача перевізниками ТОВ "ЛЛК Україна", що здійснювали його доставку в Україну з Румунії без їх вивантаження на складі продавця. Номенклатура та кількість масел, визначених у вказаних накладних, повністю відповідає тій кількості та номенклатурі, що заявлена у пакувальних листах на вантаж, який слідував з Румунії до України. У зв'язку з цим продавцем товарно- транспортні накладні не складались і позивачу не надавались (а.с. 148-149 т. 1).

Виробником масел, зазначених в накладній № Б81-000300 від 26.08.2011 року було ТОВ "ЛЛК Интренешнл" (м. Москва), вказані масла доставлялись позивачу самостійно ТОВ "ЛЛК Україна" зі свого складу за товарно-транспортною накладною від 26.08.2011 року.

Подальша реалізація придбаних масел здійснювалась позивачем через власний магазин за готівкові кошти та через ТОВ "АИС АЗЧ Маркет" за договором комісії № ЦЗ/К009-06 від 04.01.2011 року (а.с. 154-156 т. 1).

Реалізація ТМЦ підтверджується також актами прийому-передачі автомобільних запчастин, масел, видатковими накладними (а.с. 195-250 т. 1, а.с. 1-250 т. 2, а.с. 1-228 т. 3). Оприбуткування та реалізація масел, зазначених у накладних № КУ1-000526 від 29.07.2011 року, № 081-000300 від 26.08.2011 року, № КУ1-000597 від 29.08.2011 року, в серпні 2011 року відображена в оборотних відомостях (а.с. 173- 194 т. 1).

Суд не погоджується з позицією відповідача, щодо економічної обґрунтованості формування податкового кредиту підприємством позивача по взаємовідносинам з ТОВ "ЛЛК Україна" з огляду на наступне.

Проведення господарських операцій підприємства підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 1 ст. 9 цього Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Згідно ч.2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Порядок обчислення і сплати податку на додану вартість платниками податку визначений Податковим кодексом України. Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 ПК України).

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, з огляду на системний аналіз вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

З наведених норм законодавства та досліджених матеріалів справи, суд зазначає; що ТОВ "Центр Автозапчастини" виконало вимоги законодавства, сплативши податок на додану вартість в ціні товару контрагента ТОВ "ЛЛК Україна", який, в свою чергу, виконав вимоги діючого законодавства, видавши ТОВ "Центр Автозапчастини" належним чином оформлені податкові накладні на сплачені суми податку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені первинні документи в сукупності свідчать про реальність виконання укладеної між ТОВ "Центр Автозапчастини" та ТОВ "ЛЛК Україна" угоди, та, як наслідок, правомірність віднесення позивачем сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Сторонами за договором погоджені всі істотні умови і досягнута домовленість щодо їх виконання. Виконання договору підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, тобто договір між позивачем і контрагентом мав реальний характер.

Судом не встановлені факти, які свідчили б про те, що зміст договору не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

На момент укладення договору поставки нафтопродуктів № 11/11 від 01.02.2011 р., виписування відповідних податкових накладних контрагент ТОВ "Центр Автозапчастини" - ТОВ "ЛЛК Україна" пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, мав Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ за № 100332012 (а.с. 141-145 т. 1). В акті перевірки та матеріалах справи не міститься відомостей, які б спростовували вищезазначену інформацію.

Отримані позивачем від контрагента зазначені податкові, видаткові накладні не мають недоліків, відповідно ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88), що спричиняють втрату нею статусу первинного документа. Вказане підтверджується і податковим органом.

Задекларовані ТОВ "Центр Автозапчастини" в деклараціях з податку на додану вартість суми податкового кредиту були відображені в складі податкових зобов'язань податкових декларацій з податку на додану вартість ТОВ "ЛЛК Україна" у відповідному податковому періоді.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як субєкт владних повноважень, на якого покладено обовязок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованості висновків акту перевірки, то суд приходить до висновку, що правочин відповідає положенням чинного законодавства України.

За наведених обставин судом встановлено, що спірні правовідносини були здійснені позивачем з дотриманням вимог чинного податкового законодавства та не потягли за собою заниження зобовязань платника податків за відповідні звітні періоди в цілому.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення. За таких умов, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення № від 19.01.12р. не відповідає вимогам закону, що є підставою для його скасування.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України, враховуючи, що рішення приймається на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність стягнення документально підтверджених судових витрат з держбюджету на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 9, 11, 71, 94, ст. 159, ст. 160-163, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Автозапчастини" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби № від 19.01.12р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Автозапчастини" судові витрати у розмірі 2146,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений 31.07.2012 року.