Справа № 265/3648/15-а
Суддя: Щербіна А. В.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 265/3648/15-а
Провадження № 2-а/265/96/15
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

04 серпня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області, у складі головуючого судді Щербіна А.В., при секретарі судового засідання Карповій Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дії неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок і виплату різниці одноразової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради (надалі УСЗН) про визнання дії неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок і виплату різниці одноразової компенсації. В обгрунтування позову зазначила, що 27 жовтня 2008 р. помер її чоловік, ОСОБА_2, інвалід 2 групи. Інвалідність його була пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Протоколом №1720 від 05.10.2011 року Центральної військово-лікарської комісії був встановлений причинний звязок смерті ОСОБА_2 з виконанням ним обов'язку по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. У січні 2012 року УСЗН їй була нарахована одноразова компенсація, як сімї, яка втратила годувальника згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 р. №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплачена у березні 2012 року. Проте, лише з 15.01.2015 р. вона з листа Виконавчого комітету Маріупольської міської Ради вперше дізналася про розмір вказаної одноразової компенсації в сумі 7586,00 грн.

З розміром вказаної одноразової компенсації вона не згодна, оскільки вважає, що відповідач здійснив її нарахування і виплату в значно менших розмірах, чим належить по ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема розмір вказаної одноразової компенсації повинен складати не 7586,00 грн., а 45 мінімальних заробітних плат, на момент втрати годувальника - 27 жовтня 2008 р., але із застосуванням показника заробітної плати, встановлений відповідним законом в України станом на 01 січня 2012 р., оскільки вперше з незалежних від неї причин, одноразова компенсація була нарахована Відповідачем у січні 2012 року (у зв'язку з встановленням вперше 5 жовтня 2011 року причинного зв'язку смерті її чоловіка з виконанням ним обов'язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС).

Вважала, що їй повинно було бути призначено і виплачено одноразової компенсації в сумі 48 285грн., оскільки розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2012 р. становив 1073,00 грн. (1073,00 грн. х 45). Таким чином, різниця несплаченої їй одноразової компенсації складає 40699,00 грн.

Також зазначила, що строк звернення до суду вона пропустила з поважних причин, оскільки 02.08.2011 р., вона під тиском і впливом тяжких обставин, на вкрай невигідних для себе умовах, вчинила правочин купівлі-продажу своєї єдиної квартири, внаслідок чого залишилися без житла. Тому змушена з 2011 року шукати у друзів та знайомих тимчасового притулку, намагається в судовому порядку визнати незаконним цей договір купівлі продажу та повернути назад собі у власність свою квартиру. Отже їй ніколи було з 2012 року перейматися питанням звернення до суду для перерахунку собі одноразової компенсації.

Крім того вважала, що в даному конкретному випадку, позовна давність, згідно ч.1 ст.99 КАС України та у розумінні ст.268 Цивільного кодексу України, не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Тобто в даному конкретному випадку позовна давність не застосовується. Посилаючись на вищезазначене, просила суд: поновити їй строк, пропущений з поважних причин, для звернення до суду для вирішення цього спору; визнати дії Відповідача по призначенню їй одноразової компенсації в сумі 7586,00 грн. у звязку зі втратою годувальника неправомірними; зобовязати відповідача здійснити перерахунок і виплату їй різниці одноразової компенсації у звязку зі втратою годувальника, виходячи із 45 розмірів мінімальної зарплати у відповідності зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач УСЗН подало до суду письмові заперечення проти позову. В обгрунтування яких зокрема зазначило, що поважні причини пропущення строку звернення до суду в порядку ст.99 КАС України у позивачки ОСОБА_1 відсутні, оскільки відповідну компенсацію вона отримала у 2012 році, а її юридична необізнаність не може бути поважною причиною. Крім того, згідно ст.70 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2012 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. А Згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядки та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. ОСОБА_1 отримала одноразову грошову компенсацію за втрату годувальника в розмірі 7586,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 р. №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На підставі викладеного, просило суд відмовити позиваці у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, до судового засідання не зявилася, подали до суду заяви з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримували у повному обсязі.

Представник відповідача УСЗН до суду не зявився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Доводи зазначені у запереченнях підтримує. Крім того, просив долучити до матеріалів справи розяснювальний лист на імя ОСОБА_1 від 29.07.2013 року.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, суд вважає за можливим провести судовий розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися при виплаті їй Відповідачем одноразової грошової компенсації в сумі 7586,00 грн., тобто у березні 2012 року, оскільки отримала вказану суму.

Твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що вона лише з листа Виконавчого комітету Маріупольської міської Ради від 15.01.2015 р. вперше дізналася про розмір вказаної одноразової компенсації в сумі 7586,00 грн. суд оцінює критично, оскільки з листа УСЗН від 29.07.2013 року №06вхП-69-02/1-05, який було надано, як відповідь на звернення ОСОБА_1 від 22.07.2013 року до УСЗН вбачається, що позивачка на той час вже знала про розмір нарахованої та виплаченої у березні 2012 року грошової компенсації в сумі 7586,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.49 КАС України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, намагання позивачки ОСОБА_1 маніпулювати фактичним обставинами справи, суд розцінює як недобросовісне користування своїми процесуальним правами, та не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Згідно ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При цьому, частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Враховуючи положення ст.ст. 99, 100 КАС України, суд вважає, що позивачка пропустила строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів в межах позовних вимог, оскільки про їх порушення дізналася щонайменше у 2013 році.

Факт пропуску позивачкою строків звернення до суду було встановлено судом після відкриття провадження по справі, на підставі чого суд вирішує зазначене питання під час судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8-11, 17, 18, 49, 71, 86, 94,99, 100, 122, 128, 159, 160, 165, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дії неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок і виплату різниці одноразової компенсації залишити без розгляду.

2. Ця ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили ухвалою за наслідками апеляційного провадження.

3. Ця ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Щербіна