Справа № 363/5135/14-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/5135/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Войнаренко Л.Ф. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

30 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 07 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання бездіяльності неправомірною та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області та просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) визнати протиправними дії відповідача щодо закінчення виконавчого провадження №40145921, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.10.2014, зобов'язати відновити ВП №40145921 та зобов'язати Державну виконавчу службу в повному обсязі вчинити дії щодо виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області по справі №2 «А - 4017/11, визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Київській області щодо незвернення стягнення у сумі 13212,92 грн. на кошти УПФУ у Вишгородському районі Київської області та щодо незвернення до виконання постанов про накладення штрафів за невиконання рішення суду, стягнути з Державного бюджету України на його користь 1000 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди та встановити судовий контроль за виконанням рішення в даній справі.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 07 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що в даному випадку у державного виконавця не було підстав до закінчення виконавчого провадження, оскільки ним не було вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 07 серпня 2013 року позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом по справі №2 «А»-4017/2011 від 31 липня 2013 року, яким, зокрема, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області провести перерахунок та виплату позивачу пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, щомісячну грошову доплату до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 1 мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог ст.ст.39, 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 23 травня 2011 року по 22 липня 2011 року, з урахуванням вже виплачених сум.

15 Серпня 2013 року державним виконавцем Відділу Примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області було відкрито виконавче провадження № 40145921 та запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду у строк до 7 днів.

08 Жовтня 2014 року за невиконання рішення суду без поважних причин держаним виконавцем було накладено на Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області штраф у розмірі 680 грн.

15 Жовтня 2014 року державним виконавцем було повторно накладено на Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області штраф за невиконання рішення суду у розмірі 1360 грн.

Цього ж дня, відповідачем було внесене до Вишгородського РВ ГУ МВС України у Київській області подання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області у відповідності до ст.382 КК України та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2 «А»-4017/2011 на підставі п. 11 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не конкретизував норми права, які були порушені державним виконавцем при вчиненні оскаржуваних дій, а також належним чином не обґрунтував свої вимоги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим законом заходів з примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього ж Закону.

Частиною 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Таким чином, прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом України «Про виконавче провадження».

Так, в ході судового розгляду справи було встановлено, що державним виконавцем були вчинені всі дії, передбачені ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується матеріалами справи.

Подальше перебування виконавчого листа на виконанні у державного виконавця не призвело б до виконання судового рішення, оскільки всі визначені законом заходи ним вже було вчинено, а на виконання будь-яких інших заходів він не уповноважений.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, з метою реалізації п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Відповідно до зазначеного Порядку виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, які видані або ухвалені до 01.01.2013, подаються до органів державної виконавчої служби для здійснення їх обліку, інвентаризації та подальшої передачі органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості.

Отже, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_3 в результаті закінчення виконавчого провадження для подальшого виконання рішення суду не позбавлений права повторно пред'явити до управління Державної виконавчої служби відповідні документи, передбачені вищевказаним Порядком.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при вчиненні оскаржуваних дій та винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відповідно, - відсутні.

Решта ж позовних вимог є похідними від вищевказаних, з огляду на що також не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 07 травня 2015 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 04 серпня 2015 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С