Справа № 2-а/2508/2514/2011
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Соловей В.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Справа: № 2-а/2508/2514/2011

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Козелецькому районі Чернігівської області на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Козелецькому районі Чернігівської області, управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Козелецькому районі Чернігівської області ( далі - відповідач-1 ), управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації ( далі - відповідач-2 ) про:

- визнання незаконними дій та бездіяльності відповідачів щодо не нарахування і невиплати позивачу за 2010-2011 роки додаткової пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати як особі, віднесеної до категорії 2, нарахування і виплата яких передбачена ст.ст. 39, 48, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 і від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007( далі - позовна вимога № 1);

- визнання незаконними дій та бездіяльності відповідача-2 щодо не нарахування і невиплати позивачу за 2010-2011 роки щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати, компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні та компенсації 25 % вартості продуктів харчування, як особі, віднесеної до 2 категорії. нарахування та виплата яких передбачена ст.ст. 21, 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 і від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 ( далі - позовна вимога № 2);

- зобов'язання відповідача-1 здійснити позивачу нарахування додаткової пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати як особі, віднесеної до категорії 2, нарахування і виплата яких передбачена ст.ст. 39, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 і від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 ( далі - позовна вимога № 3);

- зобов'язання відповідача-2 здійснити позивачу нарахування щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати, компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні та компенсації 25 % вартості продуктів харчування та щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, як особі, віднесеної до 4 категорії, нарахування та виплата якої передбачена ст.ст. 21, 37, 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 і від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 ( далі - позовна вимога № 4 ).

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2011 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано незаконними дії відповідачів щодо не нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення та додаткової пенсії, які передбачені ст.ст. 48, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та зобов'язано відповідача-1 здійснити перерахунок і виплату позивачу додаткової пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.10.2010 р. по 29.04.2011 р. включно, за відрахуванням раніше виплачених сум, а відповідача-2 - зобов'язано здійснити перерахунок і виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплаченої грошової допомоги. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є непрацюючим пенсіонером, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю та є особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС, віднесеною до 2 категорії.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон № 796-ХІІ ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 51 Закону № 796-ХІІ, особам, віднесеним до категорії 2, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком регламентовано ст. 28 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, а розмір мінімальної заробітної плати для осіб щорічно встановлюється Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, всупереч ст. 51 Закону № 796-ХІІ, належні позивачу виплати здійснювались відповідачем в розмірі, установленому постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 р. № 530, а не Законом № 796-ХІІ.

Проте, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України має вищу юридичну силу в порівняні з постановою Кабінету Міністрів України, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач неправомірно здійснював належні позивачу виплати в розмірі меншому, ніж це передбачено ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у період з 01.10.2010 р. по 29.04.2011 р.

При цьому, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, діючи всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів і навів будь-яких доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог щодо визнання незаконними дій УПФУ в Козелецькому районі Чернігівської області в частині не нарахування та невиплати позивачу додаткової пенсії у розмірі, визначеному ст. 51 Закону № 796-ХІІ та зобов'язання відповідача-1 здійснити перерахунок і виплату позивачу додаткової пенсії, відповідно до ст. 51 Закону № 796-ХІІ, з 01.10.2010 р. по 29.04.2011 р. і приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, а рішення суду ухвалено, відповідно до вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія вважає, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України у Козелецькому районі Чернігівської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2011 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Козелецькому районі Чернігівської області залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.