Справа № 826/8213/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

03 серпня 2015 року 09:10 справа №826/8213/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПідприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна"
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна" (далі по тексту - позивач, ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 квітня 2015 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/8213/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 26 червня 2015 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі від 20 квітня 2015 року № згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 185.1 статті 185, абзацу "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2014 року на 365 716,00 грн. та зобов'язано сплатити штрафні санкції у розмірі 91 429,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 12 листопада 2014 року №5611/26-58-22-07-17/25274129 "Про результати планової виїзної документальної перевірки Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна" () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 по 30.06.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 30.06.2014" (далі по тексту - акт перевірки) та рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про результати розгляду скарги від 05 лютого 2015 року №1709/10/26-15-10-05-35.

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, абзацу "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 781 270,00 грн.

Встановлене в акті перевірки обґрунтовано неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинами із ТОВ "Сав-Дистрибьюшн", ТОВ "Комфі Трейд", ТОВ "Алло", ТОВ "Дієса" та ТОВ "Технополіс-1" по придбанню маркетингових та рекламних послуг та по сплаті мотиваційних виплат, у зв'язку із тим, що вказані послуги не пов'язані із господарською діяльністю ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна", а мотиваційні виплати не є постачанням послуг та об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням, мотивуючи позовні вимоги наступним: придбані у ТОВ "Сав-Дистрибьюшн", ТОВ "Комфі Трейд", ТОВ "Алло", ТОВ "Дієса" та ТОВ "Технополіс-1" послуги пов'язані із господарською діяльністю підприємства та придбавались з метою збільшення попиту на основний вид продукції ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна"; постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року в адміністративній справі №826/4015/15 визнано протиправними та скасовано решту податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акта перевірки.

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи даний спір, звертає увагу на наступне.

Згідно позиції Вищого адміністративного суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ "ASBIS-Україна" та його контрагентами - ТОВ "Сав-Дистрибьюшн", ТОВ "Комфі Трейд", ТОВ "Алло", ТОВ "Дієса" та ТОВ "Технополіс-1"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Матеріали справи підтверджують, що між ТОВ "ASBIS-Україна" (замовник) та ТОВ "Сав-Дистрибьюшн" (виконавець) укладено договір №3012-12м про надання маркетингових послуг від 01 березня 2013 року, за умовами якого виконавець зобов'язується надати замовнику комплекс маркетингових, рекламних, організаційних та інформаційних послуг, спрямованих на привертання уваги до товарів замовника торгової марки "PRESTIGIO", а саме: реклама товарів торгової марки "PRESTIGIO" у формі розповсюдження друкованих рекламних матеріалів в місцях продажу; організаційні та (або) інформаційні послуги в рамках проведення суспільних заходів, спрямованих на привертання уваги до товарів торгової марки "PRESTIGIO"; реклама товарів торгової марки "PRESTIGIO" у формі розповсюдження серед цільової аудиторії в місцях продажу спеціальної інформації про якісні та технічні характеристики, а також функціональні переваги товарів торгової марки "PRESTIGIO".

Одним із обов'язків виконавця за даним договором є надання замовнику звіту про хід та результати наданих послуг.

Згідно з розділом 5 договору виконавець надаватиме замовнику документи на підтвердження виконання послуг, у тому числі: ефірні довідки телевізійних або радіо ЗМІ з печаткою таких телевізійних або радіо ЗМІ, загальний зведений медіа план з розміщення матеріалів у телевізійних або радіо ЗМІ, текст рекламного повідомлення, загальний зведений медіа план з розміщення матеріалів у пресі та відповідні оригінали сторінок видання з фактичним зображенням рекламного матеріалу (повідомлення), загальний зведений медіа план, адресна програма, дати періоду розміщення, місто, вулиця, номер будинку, сторона А або Б, фотографії зовнішніх рекламних носіїв з розміщеними рекламними матеріалами, примірник оригіналів усіх рекламних матеріалів, адресна програма проведення суспільних заходів, що відображує кількість відвідувачів у кожній адресі, фотографічний звіт проведення заходів, тексти інформаційних повідомлень, адресна програма розповсюдження спеціальної інформації, що відображує кількість розповсюджувачів і контактів з цільовою аудиторією та фактично витраченого на розповсюдження часу за кожною адресою, адресна програма розміщення, що відображує кількість та період розміщення спеціальних демонстраційних конструкцій за кожною адресою, роздрукований звіт маркетингового дослідження згідно завдання на українській мові, роздрукований звіт моніторингу або експертної оцінки.

Відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом квітня, травня, серпня 2013 року, лютого, березня, травня 2014 року виконавець надавав послуги з виготовлення та розміщення в газеті "Фокстрот техніка для дому" реклами у формі друкованих рекламних матеріалів, спрямованих на привертання уваги до товарів торгової марки "PRESTIGIO".

01 серпня 2013 року між ТОВ "ASBIS-Україна" (замовник) та ТОВ "Алло" (виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг №3, відповідно до якого виконавець приймає на себе зобов'язання надавати послуги, направлені на стимулювання збуту товарів, зокрема: моніторингу попиту на товари замовника в магазинах виконавця, перспективи розвитку попиту, розробка концепцій маркетингових кампаній, характеристика обігу товарів, управління запасами товарів, розміщення майна замовника в магазинах виконавця з метою стимулювання збуту, проведення рекламних кампаній.

Відповідно до пункту 4.6 договору по завершенню надання послуг виконавець направляє замовникові акт приймання-передачі наданих послуг, звіт про надані послуги, рахунок-фактуру та податкову накладну.

Згідно з актами прийому-передачі послуг протягом квітня 2014 року виконавець надав послуги з виготовлення та розміщення на об'єктах зовнішньої реклами рекламних матеріалів про товари торгової марки "PRESTIGIO".

Крім того, відповідно до актів надання послуг ТОВ "Алло" отримувало від ТОВ "ASBIS-Україна" мотиваційні виплати (бонуси).

Відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) ТОВ "Дієса" надало у жовтні та грудні 2013 року послуги, а саме: мотиваційна виплата (бонус) за досягнення результату щодо обсягу закупівель товарів, за умовами договорів поставки продукції та додаткових угод про здійснення мотиваційних виплат (бонусів) по договору поставки.

04 січня 2013 року між ТОВ "ASBIS-Україна" (замовник) та ТОВ "Комфі Трейд" (виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг №04/01/13, відповідно до якого виконавець приймає на себе зобов'язання надавати послуги, направлені на стимулювання збуту товарів, зокрема: моніторингу попиту на товари замовника в магазинах виконавця, перспективи розвитку попиту, розробка концепцій маркетингових кампаній, характеристика обігу товарів, управління запасами товарів, розміщення майна замовника в магазинах виконавця з метою стимулювання збуту, проведення рекламних кампаній.

Відповідно до пункту 4.6 договору по завершенню надання послуг виконавець направляє замовникові акт приймання-передачі наданих послуг, звіт про надані послуги, рахунок-фактуру та податкову накладну.

Згідно з актами здачі-прийняття робіт у серпні, грудні 2013 року виконавець надав послуги з виготовлення та розміщення на об'єктах зовнішньої реклами та газеті "COMFY" рекламних матеріалів про товари торгової марки "PRESTIGIO".

Відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) ТОВ "Технополіс-1" надало у жовтні та грудні 2013 року послуги, а саме: мотиваційна виплата (бонус) за досягнення результату щодо обсягу закупівель товарів, за умовами додаткової угоди про здійснення мотиваційних виплат (бонусів) по договору поставки.

Податкових накладних, виписаних виконавцями послуг, позивачем до суду не надано.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є наявність належним чином оформлених податкових накладних та придбання товарів/послуг з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з обставин справи, позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевірений період до складу податкового кредиту відображав суми податку на додану вартість, на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Сав-Дистрибьюшн", ТОВ "Комфі Трейд", ТОВ "Алло", ТОВ "Дієса" та ТОВ "Технополіс-1".

Разом з тим, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять належним чином оформлених податкових накладних, виписаних ТОВ "Сав-Дистрибьюшн", ТОВ "Комфі Трейд", ТОВ "Алло", ТОВ "Дієса" та ТОВ "Технополіс-1".

Вирішуючи питання про реальність виконання та отримання позивачем наданих послуг і виконаних робіт та їх придбання з метою використання у власній господарській діяльності, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Позивач зазначає, що придбані у ТОВ "Сав-Дистрибьюшн", ТОВ "Комфі Трейд", ТОВ "Алло", ТОВ "Дієса" та ТОВ "Технополіс-1" маркетингові послуги та послуги "мотиваційні виплати (бонуси)" замовлялись з метою збільшення попиту на основний вид продукції ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна".

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, позивач не надав суду жодного доказу, який би підтвердив пов'язаність придбаних маркетингових послуг із господарською діяльністю ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна" та фактичне надання таких послуг, а саме: позивач не надав доказів того, що він є власником чи розповсюджувачем товарів торгової марки "PRESTIGIO", або що в точках продажу виконавців послуг реалізовувались товари, належні ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна"; в матеріалах справи відсутні докази надання маркетингових послуг, наприклад, тексти рекламних повідомлень, загальний зведений медіа план з розміщення матеріалів у пресі та відповідні оригінали сторінок видання з фактичним зображенням рекламного матеріалу (повідомлення), загальний зведений медіа план, адресна програма, дати періоду розміщення, місто, вулиця, номер будинку, сторона А або Б, фотографії зовнішніх рекламних носіїв з розміщеними рекламними матеріалами, примірник оригіналів усіх рекламних матеріалів, а також звіти про виконавців про надані послуги та інші докази, які б дали змогу ідентифікувати участь виконавців.

Враховуючи викладене, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ "Сав-Дистрибьюшн", ТОВ "Комфі Трейд", ТОВ "Алло", ТОВ "Дієса" та ТОВ "Технополіс-1" носять реальний характер, а придбані послуги пов'язані із господарською діяльністю ї діяльності ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна".

Крім того, суд погоджується із висновками акта перевірки про неможливість віднесення до складу податкового кредиту сум податку з мотиваційних виплат (бонусів).

Так, відповідно до підпункту "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Підпункт "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За визначенням підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Разом з тим, мотиваційні виплати (бонуси) не відповідає визначенню операції з постання послуг, від на віднесення відповідних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

З огляду на зазначене, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та завищення податкового кредиту є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи, а тому зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі від 20 квітня 2015 року № є правомірним.

Таким чином, позовні вимоги ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна" про скасування податкового повідомлення-рішення нормативно та документально не підтверджуються.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року в адміністративній справі №826/4015/15, якою визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі від 28 листопада 2014 року №№, , , та №, оскільки у вказаному судовому рішенні не досліджувалась реальність господарських операцій позивач із ТОВ "Сав-Дистрибьюшн", ТОВ "Комфі Трейд", ТОВ "Алло", ТОВ "Дієса" та ТОВ "Технополіс-1", а матеріали справи не підтверджують пов'язаність придбаних послуг із господарською діяльністю ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна".

За змістом частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

Між тим, згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 14 листопада 2012 року №2379/12/13-12, передбачене частиною першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Вищий адміністративний суд України вказав, що "для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

При цьому суди також повинні враховувати вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Солом'янському районі доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПІІ ТОВ "ASBIS-Україна" задоволенню не підлягає.

Частина третя статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлює, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 487,20 грн., тобто 10 відсотків розміру ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру.

Відповідно до частин першої-третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, решта суми судового збору у розмірі 90 відсотків розміру ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру, а саме 4 384,80 грн. (4 872,00 грн. - 487,20 грн.) має бути стягнута на користь Державного бюджету України з позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Підприємству з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна" відмовити повністю.

2. Стягнути з Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна" (ідентифікаційний код 25274129; 03061, м. Київ, вул. Газова, 30) на користь Державного бюджету України (отримувач УДСКУ у Печерському районі, код 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, рахунок 4007) 90 відсотків суми судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 4 384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко