Справа № 2а/1770/3418/2011
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/3418/2011

06 жовтня 2011 року 18год. 24хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Яковчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "УКРПРОМСЕРВІС"
до Державна податкова інспекція у м.Рівне
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Укпромсервіс" звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівне про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 09.12.2010 року.

29 серпня 2011 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд, одночасно з первісною позовною вимогою, також визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 09.12.2010 року. Вказана заява відповідає вимогам ст. 106 та подана в порядку передбаченому ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України, тому приймається судом.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивача зазначає, що згідно податкового повідомлення-рішення №/0 від 09.12.2010 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Укпромсервіс" нараховано податкове зобовязання по податку на прибуток у сумі 65278,00 грн., а згідно податкового повідомлення-рішення №/0 від 09.12.2010 року - по податку на додану вартість у сумі 54604,50 грн. Оспорювані податкові повідомлення-рішення прийнято Державною податковою інспекцією у м. Рівне за результатами планової виїзної перевірки позивача, під час якої виявлено завищення останнім валових витрат за рахунок отримання послуг по перевезенню вантажів від контрагентів ТОВ "Респект Плюс" і ТОВ "Фелконс Лімітед", які не підтверджено відповідними документами та, як наслідок, безпідставне включення сум по господарських операціях з вказаними контрагентами до складу податкового кредиту. Крім того, перевіркою виявлено заниження позивачем суми податкового зобовязання по податку на додану вартість внаслідок визначення бази оподаткування для імпортованого товару, що реалізовувався на території України із договірної вартості, що є меншої митної вартості товару.

Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідають фактичному характеру правовідносин.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що перевіряючим було надано повний пакет документів на підтвердження вчинення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ "Респект Плюс" та ТОВ "Фелконс Лімітед". Представник позивача вважає, що висновок податкового органу про неналежне оформлення вказаних документів (відсутність підтверджуючих документів, в яких би містилась інформація про назву вантажу, доцільність транспортних перевезень, номенклатуру вантажу, товарно-транспортних накладних) є необґрунтованим та неправомірним, оскільки перевіряючими не вказано норму матеріального права, яка б передбачала всі необхідні реквізити таких документів та обовязкове оформлення сторонами товарно-транспортних накладних для підтвердження реальності господарської операції. Також зазначає, що необхідність отримання вказаних послуг по перевезенню вантажів продиктована тим, що основним видом господарської діяльності позивача у період, що перевірявся була реалізація поліетилену та мінерального порошку, який закуповувався у закордонних постачальників та за умовами договорів поставки, передавався перевізнику на кордоні України.

Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Укпромсервіс" мало право здійснювати реалізацію товарів за цінами нижчими від їх митної вартості, оскільки у відповідності до системного аналізу положень п. 1.20 ст. 20 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та норм Митного, Цивільного та Господарського кодексів України, митна вартість не є звичайною ціною товарів. Також вказує, що Державною податковою інспекцією у м. Рівне було застосовано непрямі методи визначення податкових зобовязань у випадках не передбачених п. 4.3 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість", що є незаконним.

Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечував. У поданих до початку судового засідання та підтриманих у судовому засіданні запереченнях пояснив, що в ході перевірки Державною податковою інспекцією у м. Рівне було встановлено завищення ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Укпромсервіс" валових витрат на суму вартості транспортних послуг наданих ТОВ "Респект Плюс" та ТОВ "Фелконс Лімітед", оскільки акти виконання таких транспортних послуг не оформлені належним чином, тобто без підтверджуючих документів, в яких би містилась інформація про назву вантажу, доцільність транспортних перевезень, номенклатуру вантажу, зокрема без оформлення товарно-транспортних накладних, які б підтверджували необхідність у наданні таких послуг.

Представник відповідача також вказував, що товариством безпідставно включено до податкового кредиту відповідного періоду суми ПДВ по вказаних послугах з перевезення вантажів наданих ТОВ "Респект Плюс" і ТОВ "Фелконс Лімітед" та скориговано податковий кредит з податку на додану вартість по податкових накладних отриманих від ТОВ "Респект Плюс" із запізненням.

Крім того, представник відповідача зазначав, що позивачем занижено податкове зобовязання по податку на додану вартість внаслідок реалізації імпортованого товару за ціною нижчою за митну вартість такого товару. Вказував, що визначення ціни імпортованого товару з метою обчислення податку на додану вартість регулюється нормами Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року та митного законодавства і встановлюється у розмірі договірної (контрактної) вартості такого товару, але не менше митної вартості з урахуванням витрат на транспортування та розвантаження товару до пункту перетину митного кордону України.

Тому, представник відповідача вважає нарахування позивачу податкових зобовязань правомірним. У задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що в період з 11.11.2010 року по 24.11.2010 року Державною податковою інспекцією у м. Рівне було проведено планову виїзну перевірку ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Укпромсервіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 року по 30.09.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 30.09.2010 року.

За наслідками перевірки органом державної податкової служби складено Акт від 29.11.2010 року за №1937/23-100/23301460.

На підставі висновків акта перевірки Державною податковою інспекцією у м. Рівне прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №/0 від 09.12.2010 року, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку на прибуток підприємств у сумі 65278,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 45945,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 19333,00 грн.

- №/0 від 09.12.2010 року, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість 54604,50 грн., в тому числі за основним платежем на суму 36403,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 18201,50 грн.

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Укпромсервіс" звернулося до органів державної податкової служби з первинною та повторними скаргами про перегляд вказаних податкових повідомлень-рішень.

За результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень до Державної податкової інспекції у м. Рівне, Державної податкової адміністрації у Рівненській області, Державної податкової адміністрації України скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Як вбачається з акта перевірки, в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення №/0 від 09.12.2010 року покладено висновки Державної податкової інспекції у м. Рівне про порушення позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 3 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 року №334/94-ВР внаслідок завищення платником податків валових витрат за період з 01.01.2009 року по 30.09.201 року в сумі 183783,00 грн., через включення до їх складу витрат на оплату послуг перевезення вантажів, наданих ТОВ "Респект Плюс" та ТОВ "Фелконс Лімітед".

Орган державної податкової служби вважає, що витрати на придбання послуг з перевезення вантажів підтверджені під час перевірки актами виконання транспортних послуг, що не оформлені належним чином, тобто без підтверджуючих документів, в яких би містилась інформація про назву вантажу, доцільність транспортних перевезень, номенклатуру вантажу, відсутні товарно-транспортні накладні.

Внаслідок цього відповідачем донараховано позивачу податкове зобовязання по податку на прибуток підприємств у сумі 45945,00 грн. та на підставі пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від від 21.12.2000 року №2181-ІІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон України 2181-ІІІ) застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції у сумі 19333,00 грн.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №/0 від 09.12.2010 року, то в його основу покладено висновки Державної податкової інспекції у м. Рівне про порушення позивачем п. 4.1, ст. 4, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР. Зокрема, про заниження ТОВ "Укрпромсервіс" суми податкового зобовязання на 6266,00 грн. внаслідок визначення бази оподаткування операцій з реалізації імпортованих товарів на території України за ціною нижчою митної вартості вказаних товарів, а також завищення позивачем податкового кредиту в сумі 36757,00 внаслідок включення до його складу ПДВ сплаченого при придбанні у ТОВ "Респект Плюс" та ТОВ "Фелконс Лімітед" послуг з перевезення вантажів та безпідставного коригування податкового кредиту на суму 23784,00 грн. за рахунок податкових накладних отриманих від ТОВ "Респект Плюс" із запізненням.

Внаслідок цього відповідачем донараховано позивачу податкове зобовязання по податку на прибуток підприємств у сумі 36403,00 грн. (з урахуванням відємного значення по декларації з ПДВ за вересень 2009 року у сумі 6620,00 грн.) та на підставі пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України №2181-ІІІ застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції у сумі 18201, 50 грн.

Однак, суд вважає, що вказані висновки відповідача не ґрунтуються на дослідженні первинних документів бухгалтерського і податкового обліку та нормах чинного законодавства. При цьому, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 08.12.1994 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон України №334/94-ВР, валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України №334/94-ВР до складу валових витрат включається сума будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Як передбачено пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України №334/94-ВР, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон України №168/97-ВР), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.5.1. п. 7.5 ст. 7 Закону України №168/97-ВР, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, податкова накладна, за правилами пп.7.2.3. п.7.2 ст.7 вказаного Закону, складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках, оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що не підтверджені податковими накладними.

З системного аналізу вищенаведених норм слідує, що підставою для формування валових витрат та податкового кредиту є фактичне здійснення платником податків господарської операції, яка підтверджується належним чином складеними первинними документами та супроводжується видачею податкової накладної складеної відповідно до вимог законодавства.

В свою чергу, ст. 11 Закону України №334/94-ВР не встановлює вимог до форми чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були б обов'язковими для підтвердження віднесення певних витрат до складу валових витрат.

Тому, підлягають застосуванню загальні вимоги до первинного документу, які встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року (надалі - Закон України №996-XIV).

Статтею 1 Закону України №996-XIV визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ст. 9 Закону України №996-XIV первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити, як назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що 01.04.2009 року між ТОВ "Респект Плюс" (Перевізник) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Укрпромсервіс" (надалі - ТОВ "Укрпромсервіс") (Замовник) було укладено Договір перевезення вантажу (поліетилену високого тиску) №01-04/09, відповідно до якого перевізник зобовязувався доставити вантажним автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж (поліетилен високого тиску у кількості 95,35 т.) з місця відправлення до визначених у Договорі вантажоодержувачів (ЗАТ завод "Іскра", ФОП ОСОБА_4, ТОВ "Торговий дім "Надія", ТОВ "Прайм-Дівелопмент").

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Респект Плюс" було надано послуги з перевезення вантажу на загальну суму 157116,63 грн., що підтверджується дослідженими судом доказами: актами надання послуг по перевезенню вантажів від 31.08.2009 року на суму 24866,67 грн., від 29.09.2009 року на суму 13333,33 грн., від 30.10.2009 року на суму 13333,33 грн., від 30.11.2009 року на суму 105583,30 грн.; товарно-транспортними накладними: серії ВА №264 від 26.08.2009 року, серії ВА №265 від 26.08.2009 року, серії ВА №266 від 26.08.2009 року, серії ВА №289 від 28.09.2009 року, серії ВА №297 від 01.10.2009 року, серії ВА №326 від 02.11.2009 року, серії ВА №327 від 03.11.2009 року, серії ВА №328 від 03.11.2009 року, в яких автопідприємством зазначено ТОВ "Респект Плюс"; рахунками на оплату послуг: №СФ-0000037 від 03.04.2009 року, №СФ-00000157 від 01.06.2009 року, №08/08/01 від 08.09.2009 року, №19/10 від 25.09.2009 року, виставленими ТОВ "Респект Плюс" для ТОВ "Укрпромсервіс" (т. ІІ а.с. 60-62, 65, 68, 71, 81, 84, 87, 89, 91, 94, 99, 102, 104, 107, 112, 117, 119). Витрати на оплату послуг перевезення вантажу по контрагенту ТОВ "Респект Плюс" у сумі 157116,63 грн. задекларовано позивачем у деклараціях з податку на прибуток за відповідні періоди.

Крім того, 10.09.2009 року між ТОВ "Фелконс Лімітед" (Перевізник) та ТОВ "Укрпромсервіс" (Відправник) було укладено договір перевезення вантажу №10-09/09, відповідно до якого Перевізник зобовязувався доставити автомобільним транспортом довірений йому Відправником вантаж (борошно вапнякове в біг-бегах у кількості 39,4 т.) з місця відправлення до Вантажоодержувача (ТОВ "МИЯЛ"). 18 листопада 2009 року між ТОВ "Фелконс Лімітед" (Перевізник) та ТОВ "Укрпромсервіс" (Відправник) було укладено договір перевезення вантажу №18-11/09, відповідно до якого Перевізник зобовязувався доставити автомобільним транспортом довірений йому Відправником вантаж (борошно доломітове у кількості 67 т.) з місця відправлення до Вантажоодержувача (ТОВ "А.П.Х.").

На виконання умов вказаних договорів ТОВ "Фелконс Лімітед" було надано транспортні послуги в межах України на загальну суму 26666,67 грн., що підтверджується дослідженими судом доказами: актом здачі-прийняття робіт (виконання послуг) від 10.11.2009 року на суму 26666,67 грн.; товарно-транспортними накладними: серії ААА №125984 від 18.11.2009 року, серії ААА №125985 від 18.11.2009 року, серії ААА №125986 від 18.11.2009 року, в яких автопідприємством зазначено ТОВ " Фелконс Лімітед" (т. ІІ а.с. 135-143, 149-153). Витрати на оплату послуг перевезення вантажу по контрагенту ТОВ "Фелконс Лімітед" у сумі 26666,67 грн. задекларовано позивачем у деклараціях з податку на прибуток за відповідні періоди.

Під час перевірки Державною податковою інспекцією в м. Рівне досліджено банківські виписки, на основі яких встановлено, що оплату за послуги з перевезення вантажів надані ТОВ "Респект Плюс" та ТОВ "Фелконс Лімітед" позивачем було здійснено в повному обсязі.

ТОВ "Респект Плюс" виписано для позивача податкові накладні за: №1234 від 02.06.2009 року на суму 28840,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 4973,33 грн.; №2488 від 29.09.2009 року на суму 16000,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 2666,67 грн.; ТОВ "Фелконс Лімітед" виписано для позивача податкову накладну за №101104 від 10.11.2009 року на суму 32000,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 5333,33 грн. Вказані податкові накладні включені ТОВ "Укрпромсервіс" до складу податкового кредиту за відповідні податкові періоди. Крім того, позивачем із запізнення отримано податкові накладні від ТОВ "Респект Плюс", зокрема, в жовтні отримано податкові накладні за №527 від 09.04.2009 року на суму 58475,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 9745,83 грн.; №645 від 23.04.2009 року на суму 68225,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 11370,83 грн.; у листопаді 2009 року податкову накладну №3112 від 30.10.2009 року на суму 16000,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 2666,67 грн. (т. І а.с. 82-83, 90, 103, 118, 154). Позивач у відповідності до положень пп. 9.2 п. 9 Порядку ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №244 від 30.06.2005 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2005 року за №770/11050 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), відобразив факт отримання податкових накладних від вищеназваного контрагента за датами їх отримання та ПДВ у сумі 23784,00 грн. за вказаними накладними включив до податкового кредиту звітного періоду, в якому податкові накладні фактично отримані.

Суд приходить до висновку, що надані позивачем документи на підтвердження господарських операцій з ТОВ "Респект Плюс" та ТОВ "Фелконс Лімітед" є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України №996-XIV та повністю підтверджують факт здійснення операцій і, відповідно, право позивача на включення до складу своїх валових витрат вартості отриманих товарів та послуг., а податкові накладні виписані ТОВ "Респект Плюс" та ТОВ "Фелконс Лімітед" відповідають вимогам встановленим пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України №168/97-ВР та є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Стосовно висновку Державної податкової інспекції у м. Рівне про ненадання позивачем під час перевірки товарно-транспортних накладних, що підтверджували б реальність здійснення господарської операції, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Наказу Міністерства транспорту України "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна накладна - це необхідний юридичний документ для всіх учасників транспортного процесу. В свою чергу, згідно учасниками транспортного процесу є вантажовідправники, вантажоодержувачі, перевізники та особи, що здійснюють вантажні і (або) складські операції з вантажем. Вказаний нормативно-правовий акт визначає, як вантажовідправника - фізичну або юридичну особу, що подає перевізнику вантаж для перевезення, а як вантажоодержувача - фізичну або юридичну особа, що здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку (Розділ 1 Правил). В ході перевірки органом державної податкової служби не було встановлено, що позивач згідно умов відповідних договорів був вантажоодержувачем. Так само не було встановлено, що ТОВ "Респект Плюс" та ТОВ "Фелконс Лімітед" передавали товар будь-якій транспортній організації для перевезення і, відповідно, було вантажовідправником.

Тому, не предявлення позивачем на момент проведення перевірки товарно-транспортних накладних, при наявності інших документів, якими підтверджено факт виконання умов договору перевезення вантажів, не може спростовувати факту отримання позивачем послуг. Отже, висновок органу державної податкової служби про відсутність документів, що підтверджують отримання послуг з перевезення вантажів зроблено без врахування норм законодавства та фактичних обставин справи.

Ще однією умовою формування валових витрат та податкового кредиту для цілей визначення бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість є встановлення звязку між фактом придбання товарів (послуг) та господарською діяльністю платника податку.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ТОВ "Укрпромсервіс" займалось оптовою торгівлею (т. І а.с. 10). Зокрема, з договорів перевезення вантажу та товарно-транспортних накладних, про які йшлося вище, вбачається, що ТОВ "Респект Плюс" здійснював перевезення поліетилену високого тиску, а ТОВ "Фелконс Лімітед" - борошна вапнякового та борошна доломітового. Перевезення за умовами обох договорів здійснювали до пункту призначення - для вантажоодержувачів, з якими у позивача було укладено відповідні договори поставки вказаної продукції. Виконання позивачем вказаних договорів поставки поліетилену та борошна вапнякового (доломітового) підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (т. ІІ а.с. 55-59, 63-64, 66-67, 69-70, 72-80, 92-93, 95-101, 105-106, 108-111, 113-116, 122-134, 146-148 ).

Отже, для здійснення позивачем господарської діяльності із оптової торгівлі поліетиленом та борошном вапняковим (доломітовим) ТОВ "Укрпромсервіс" необхідно було залучати перевізників для доставки товару для покупців (вантажоодержувачів).

Тому суд приходить до висновку про доцільність використання позивачем послуг по перевезенню вантажів наданих ТОВ "Респект Плюс" та ТОВ "Фелконс Лімітед" та наявність у позивача господарської мети при придбанні вказаних послуг.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15 травня 2003 року № 755-IV, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Дослідженими в ході судового засідання витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що видом діяльності ТОВ "Респект Плюс" та ТОВ "Фелконс Лімітед" була діяльність автомобільного вантажного транспорту (т. ІІ а.с. 120-121, 155-156).

Враховуючи зазначене, доводи та висновки відповідача, викладені в акті перевірки щодо завищення позивачем валових витрат у сумі 183783,00 грн. та відповідно заниження суми податкового зобовязання з податку на прибуток у сумі 45945,00 грн., втому числі за ІІІ квартал 2009 року в сумі 9550,00 грн., IV квартал 2009 року а 36395,00 грн., а також висновки про завищення позивачем суми податкового кредиту на 36403,00 грн., в тому числі за червень 2009 року у сумі 4973,00 грн., за вересень 2009 року у сумі 2667,00 грн., за жовтень 21117,00 грн., за листопад 2009 року у сумі 8000,00 грн. (з урахуванням відємного значення по декларації з ПДВ за вересень 2009 року у сумі 6620,00 грн.) суд вважає безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях відповідача.

Що стосується висновку органу державної податкової служби про заниження ТОВ "Укрпромсервіс" податкового зобовязання по податку на додану вартість у сумі 6266,00 грн. внаслідок визначення бази оподаткування операцій з реалізації імпортованих товарів на території України за ціною нижчою митної вартості вказаних товарів, то суд також вважає їх неправомірними та необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.2009 року між ТОВ "Укрпромсервіс" та ОАО "Доломит" (Російська Федерація) було укладено дилерський договір №2д, предметом якого стала поставка товару - борошна вапняного, мінерального порошку для асфальтобетонних, органічно-мінеральних сумішей неактивованого, щебеню доломітового, відсіву для дроблення доломітових порід, наповнювача доломітового.

На виконання умов вказаного зовнішньоекономічного договору ТОВ "Укрпромсервіс" було імпортовано борошно доломітове вапнякове у загальній кількості 183 т., що підтверджується вантажно-митними деклараціями №204000002/9/006246 від 23.11.2009 року та №204000002/9/006246 від 23.11.2009 року, згідно яких загальна вартість товару визначена у розмірі 113098,85 грн. (т. ІІ а.с. 138-145).

Імпортоване згідно зовнішньоекономічного договору №2д від 17.06.2009 року борошно доломітове вапнякове в подальшому реалізовувався позивачем на території України, зокрема для:

- ТОВ "Торговий дім "Перший будівельний" у кількості 39,2 т. по ціні 113,92 грн. за т., що підтверджується видатковими накладними №РН-0001064 від 14.09.2009 року, № РН-0001180 від 12.10.2009 року, податковими накладними №100911 від 10.09.2009 року, №61006 від 06.10.2009 року, банківськими виписками з рахунку позивача (т. ІІ а.с. 122-127).

- ТзОВ "МИЯЛ" у кількості 39,4 т. по ціні 215,00 грн. за т., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000021 від 14.09.2009 року, № РН-0000026 від 16.10.2009 року, податковими накладними №000010 від 14.09.2009 року, №26 від 13.10.2009 року, банківськими виписками з рахунку позивача (т. ІІ а.с. 128-134).

- ТОВ "А.П.Х." у кількості 67 т. по ціні 291,67 грн. за т., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000029 від 20.11.2009 року, податковою накладною №29 від 20.11.2009 року, банківськими виписками з рахунку позивача (т. ІІ а.с. 146-148).

Крім того, 23.07.2009 року між ТОВ "Укрпромсервіс" та компанією "RESTIRE ASSETS CORPORATION" (Панама) було укладено контракт №001/07-09, предметом якого стала поставка товару - ПЕВД/ПЕНД/ лінійного поліетилену. Згідно умов контракту ціна, кількість, асортимент тат умови поставки обумовлюються сторонами до 22 числа місяця, що передує місяцю відвантаження та обумовлюються у Доповненнях або Додатках до вказаного контракт. У доповненні №1 від 23.07.2009 року до вказаного контракту сторони обумовили поставку 48 тон ПЕВД 15313-003 по ціні 1085,00 дол. США/мт, у доповненні №2 від 23.07.2009 року - поставку 48 тон ПЕВД 15313-003 по ціні 1275,00 дол. США/мт. 113280

На виконання умов вказаного зовнішньоекономічного контракту ТОВ "Укрпромсервіс" було імпортовано поліетилен високого тиску у загальній кількості 96 т., що підтверджується повідомленнями про прибуття вантажу, сертифікатами якості на поліетилен та вантажно-митними деклараціями №204000002/9/004464 від 21.08.2009 року (загальна вартість товару визначена у розмірі 410619,55 грн.) та №204000002/9/005803 від 02.11.2009 року (загальна вартість товару визначена у розмірі 489171,60 грн.). Поставлений поліетилен високого тиску оплачено згідно платіжних доручень №70 від 14.10.2009 року, №75 від 28.12.2009 року, №82 від 26.08.2010 року (т. ІІ а.с. 41-54).

Імпортований згідно зовнішньоекономічного контракту №001/07-09 від 23.07.2009 року поліетилен високого тиску в подальшому реалізовувався позивачем на території України, зокрема для:

- ЗАТ завод "Іскра" у кількості 20 т. по ціні 10500,00 грн. за т., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000001 від 26.08.2009 року, податковою накладною №1/08-09 від 26.08.2009 року; у кількості 47,350 т. по ціні 11500,00 грн. за т., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000022 від 02.11.2009 року, №РН-0000023 та №РН-0000024 від 03.11.2009 року, податковими накладними №23 від 02.11.2009 року, №24 та №25 від 03.11.2009 року, банківськими виписками з рахунку позивача (т. ІІ а.с. 55-59, 63-64, 66-67, 69-70, 72-80).

- ПП Матвієнко ОСОБА_5 у кількості 5 т. по ціні 9000,00 грн. за т., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000010 від 26.08.2009 року, податковою накладною №10 від 26.08.2009 року, банківськими виписками з рахунку позивача (т. ІІ а.с. 85-86, 88).

- ТзОВ "Торговий дім "Надія" у кількості 2,233 т. по ціні 7463,77 грн. за т., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000012 від 26.08.2009 року, податковою накладною №12 від 26.08.2009 року; у кількості 3,908 т. по ціні 7463,33 грн. за т., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000008 від 01.10.2009 року, податковою накладною №8 від 01.10.2009 року, довіреностями на отримання товару виданими представнику покупця, банківськими виписками з рахунку позивача (т. ІІ а.с. 92-93, 95-101).

- ТзОВ "Пайм-Дівелопмент" у кількості 2,345 т. по ціні 7462,68 грн. за т., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000011 від 26.08.2009 року, податковою накладною №11 від 26.08.2009 року; у кількості 14,514 т. по ціні 7464,06 грн. за т., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000013 від 28.09.2009 року, податковою накладною №13 від 28.09.2009 року, довіреностями на отримання товару виданими представнику покупця, банківськими виписками з рахунку позивача (т. ІІ а.с. 105-106, 108-111, 113-116).

У висновках акту перевірки зазначається, що поліетилен високого тиску для ТзОВ "Торговий дім "Надія" та ТзОВ "Пайм-Дівелопмент" реалізовувався позивачем по ціні нижчій за митну вартість товару (поліетилен високого тиску з вказаної партії було імпортовано за ціною 8554,58 грн./т, а реалізовано вказаним контрагентам по середній ціні 7463,78 грн./т., що порушує вимоги п. 4.1 ст. 4 Закону України №168/97-ВР. Суд не погоджується з такими висновками Державної податкової інспекції у м. Рівне з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України №168/97-ВР, база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України №168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду.

Відповідно до пп. 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України №334/94-ВР звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо цим пунктом не встановлено інше. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

При цьому "звичайна ціна" встановлюється за правилами п.1.20 ст.1 Закону України №334/94-ВР, залежить від умов продажу товару і відповідає справедливій ринковій ціні в Україні.

Згідно з положеннями Наказу Державної митної служби України №307 від 09.07.1997 року "Про затвердження Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації", зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.09.1997 року за №443/2247, митна вартість використовується виключно в цілях митного оподаткування товарів і ведення митної статистики.

На підставі системного аналізу вказаних норм можна дійти висновку про те, що митна вартість та звичайна ціна при визначенні бази оподаткування операцій з реалізації на території України імпортного товару не є тотожними. Таким чином якщо товари продані за ціною, вищою від контрактної (фактурної), але нижчою від митної, база обкладення ПДВ визначається виходячи з продажної вартості товару.

Позиція ж Державної податкової інспекції у м. Рівне про те, що митна вартість товару є його звичайною ціною є такою, що не ґрунтується на приписах законодавства, жодною нормою якого не передбачено, що митна вартість товару, яка визначається для товарів, що ввозяться на митну територію України, є звичайною ціною для такого товару, який реалізується на території України.

Крім того, обовязок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобовязаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту (пп. 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 Закону України №334/94-ВР).

Підпунктом 1.20.10 п. 1.20 ст. 1 Закону України №334/94-ВР передбачено, що донарахування податкових зобовязань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобовязань за непрямими методами

Порядок та підстави визначення суми податкового зобов'язання за непрямими методами встановлено п.4.3 ст.4 Закону України №2181-III. При цьому, пп.4.3.5 вказаної статті передбачає, що передумовою для застосування непрямих методів є рішення про застосування непрямих методів, яке приймається податковим органом за місцезнаходженням платника податків за наявності підстав, визначених у підпункті 4.3.1 цього пункту. Разом з тим, судом встановлено, що рішення про застосування непрямих методів для визначення позивачу суми податкового зобов'язання позивача по податку на додану вартість не приймалося.

Тому суд приходить до висновку, що при визначенні бази оподаткування операцій з реалізації на території України імпортованого товару, митна вартість та звичайна ціна не є тотожними. База оподаткування податком на додану вартість ТОВ "Укрпромсервіс" визначена вірно - відповідно до пункту 4.1.статті 4 Закону № 168/97-ВР - із договірної вартості товару, яка не нижча за звичайні ціни, а пункт 4.3 названого Закону, на який посилається Державна податкова інспекція в м. Рівне, вказуючи на те, що ціна такого товару при його подальшій поставці, не може бути меншою за митну вартість, регулює оподаткування операцій виключно із імпорту товарів на митну територію України і не стосується правил оподаткування інших господарських операцій.

Отже, доводи та висновки відповідача, викладені в акті перевірки щодо заниження ТОВ "Укрпромсервіс" податкового зобовязання по податку на додану вартість у сумі 6266,00 грн., в тоум числі за серпень 2009 року - 1248,00 грн., за вересень 2009 року - 3953,00 грн., за жовтень 2009 року - 1065,00 грн. суд вважає неправомірними та необґрунтованими.

Оскільки висновки про заниження позивачем сум податкового зобовязання, зроблені під час перевірки органом державної податкової служби є необґрунтованими, а донарахування йому суми податкового зобов'язання не ґрунтується на нормах законодавства, то застосування до ТОВ "Укрпромсервіс" штрафних (фінансових) санкції передбачених пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України №2181-III є неправомірним.

За змістом ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Всупереч цьому, відповідачем не було доведено обставин , на яких ґрунтувались його заперечення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення №/0 від 09.12.2010 року про визначення ТОВ "Укпромсервіс" суми податкового зобовязання по податку на прибуток підприємств у сумі 65278,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 45945,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 19333,00 грн. та №/0 від 09.12.2010 року, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість 54604,50 грн., в тому числі за основним платежем на суму 36403,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 18201,50 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати, понесені позивачем, присуджуються на його користь.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне №/0 від 09.12.2010 року та №/0 від 09.12.2010 року .

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "УКРПРОМСЕРВІС" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.