Справа № 810/1221/15
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1221/15 Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

04 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаряБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року ФОП ОСОБА_5 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.04.2014 №819//78, №818//79 та рішення про застосування штрафних санкцій від 15.04.2014 №817//77.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення податкові повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 15.04.2014 №819//78 та №818//79.

Визнано протиправним та скасовано рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.04.2014 №817//77.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 28.02.2014 по 21.03.2014 посадовими особами Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013.

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем положень:

- п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за березень 2012 року на загальну суму 28 310 грн.;

- п. 177.2 ст. 177, п.п. 139.1.5, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження чистого доходу, який підлягає оподаткуванню за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 на суму 19 303,11 грн., в тому числі за 2012 рік на суму 16 371,17 грн., за 2013 рік на суму 2 931,94 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік у сумі 2 455,68 грн., за 2013 рік у сумі 439,79 грн.;

- п. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено заниження суми єдиного соціального внеску за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 6 698,18 грн., в тому числі за 2012 рік на суму 5 680,80 грн., за 2013 рік на сумі 1 017,38 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 28.03.2014 №755/17-3//29 на підставі якого прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 15.04.2014 №819//78, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 2 895,47 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1 447,74 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 15.04.2014 №818//79, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 28 310,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 7 077,50 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.04.2014 №817//77, згідно з яким позивачу донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 6 698,18 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 618,95 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій неправомірними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи в частині висновків відповідача щодо заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість, колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначив позивач у позовній заяві, він подає податкову звітність з використанням електронної автоматизованої комп'ютерної системи «М.Е.док».

Так, позивачем в квітні 2012 року було подано податкову декларацію з ПДВ за березень 2012 року - податкове зобов'язання - 29 977 грн., податковий кредит - 29 528 грн., а згідно рядка 18 - ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету становить 449 грн.

03.05.2012 через збій в комп'ютері, який спричинив помилку в роботі системи «М.Е.док», випадково було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ за березень 2012 року - податкове зобов'язання - 1 667 грн., податковий кредит - 1 667 грн., та згідно якого ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету становить 0 грн.

В Акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_5 в податковій декларації з ПДВ за березень 2012 року у рядку 1 занизив суму податку на додану вартість на 28 310 грн., так як не включив до податкового зобов'язання суму коштів, що надійшла на рахунок від покупців товарів, в т.ч. ПДВ - 29 976,97 грн., а після уточнення відобразив лише 1 667 грн.

Однак, в Акті перевірки посадовими особами податкового органу взагалі не відображено той факт, що ФОП ОСОБА_5 в податковій декларації з ПДВ за березень 2012 року у рядку 10.1 через збій системи не зазначив суму податку на додану вартість 27 861 грн., тобто не включив до податкового кредиту суму коштів, по постачальникам товарів на підставі податкових накладних, в т.ч. ПДВ - 29 528,02 грн., а відобразив лише 1 667 грн. після уточнення.

Таким чином, ФОП ОСОБА_5 в податковій декларації з ПДВ за березень 2012 року у рядку 18 відобразив суму податку на додану вартість яка належить сплаті до бюджету в розмірі 449 грн., а після уточнення показав що дана сума становить 0 грн.

Отже, з наведеного слідує, що розбіжність складає лише 449 грн.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Системний аналіз вказаних положень Податкового кодексу України дає підстави колегії суддів дійти висновку, що право на віднесення сум до податкового кредиту обумовлено трьома елементами: 1) наявністю податкової накладної; 2) така накладна повинна бути оформлена у встановленому законом порядку з використанням усіх реквізитів; 3) наявність факту реєстрації відповідної податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Перелік всіх належним чином оформлених податкових накладних по придбанню в березні 2012 року с/г техніки та запчастин на суму ПДВ 29 528,02 грн. наведений в Акті перевірки.

Позивачем також надано належним чином завірені податкові накладні по придбанню в березні 2012 року с/г техніки та запчастин на суму ПДВ 29 528,02 грн., які оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства та мають всі відповідні реквізити.

При цьому, в п. 2.5.3. Акту перевірки зазначено, що в процесі перевірки по базі «Системного автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» та інформаційній системі «Податковий блок» порушень не встановлено. Тобто, перевіряючі в Акті перевірки підтверджують наявність у березні 2012 року податкового кредиту з ПДВ у сумі 29 528,02 грн.

Відповідно до п. 4 оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, який затверджений наказом ДПС України від 22.12.2010 № 984, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772 (далі - Порядок), акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з пунктами 5, 6 цього Порядку за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

У п.п. 5.2 п. 5 Порядку чітко наведено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

У разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Відповідно до п. 5.3 Порядку, виявлені факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, групуються у відомості або таблиці, що додаються до акта. Зазначені відомості або таблиці повинні містити повний перелік однотипних порушень податкового законодавства із зазначенням звітного періоду, до якого вони відносяться (назву, дату і номер документа, відповідно до якого здійснено операцію, суть операції, а також посилання на нормативно-правові акти, їх пункти і статті, положення яких порушені). Зазначені додатки повинні бути підписані посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби, а також посадовими особами платника податків або його законними представниками.

Пунктом 5.4 Порядку визначено, що у випадках відсутності податкового та/або бухгалтерського обліку даний факт фіксується в описовій частині акта.

Однак, зі змісту Акта перевірки не можливо встановити яким чином та на підставі яких документальних доказів податковий орган дійшов подібних висновків. При цьому, як зазначив позивач, ним було надано під час перевірки належним чином оформленні первинні документи та які не відображені в Акті перевірки.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про заниження позивачем суми податку на додану вартість, яка в березні 2012 року належить сплаті до бюджету в розмірі 28 310 грн., не відповідає фактичним обставинам справи, а відтак, податкове повідомлення-рішення від 15.04.2014 №818//79 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно тверджень відповідача про заниження позивачем чистого доходу, який підлягає оподаткуванню, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, колегія суддів зважає на наступне.

Так, як зазначено позивачем, під час перевірки було надано всі оригінали первинних документів, які підтверджують здійснення операції щодо придбання, введення в експлуатацію, ремонту, обліку основних засобів, в тому числі: затверджені Наказом №352 форми первинних документів з обліку основних засобів: типові форми ОЗ-1 «Акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів»; ОЗ-6 «Інвентарна картка обліку основних засобів»; ОЗ-9 «Інвентарний список основних засобів»; ОЗ-16 «Розрахунок амортизації по автотранспорту», а також розпорядження про введення ОЗ в експлуатацію.

Доказів на спростування вказаних доводів позивача відповідачем не надано.

Як вбачається з Акту перевірки, під час здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_5 для отримання доходу використовується власне рухоме та нерухоме майно (основні засоби) та орендоване нерухоме майно. Така підприємницька діяльність вимагає здійснення постійних витрат на утримання основних засобів, до яких відноситься і амортизація.

Бухгалтерський облік основних засобів ФОП ОСОБА_5 ведеться згідно з Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, що підтверджується первинними та обліковими (бухгалтерськими) документами та із застосуванням типових форм, передбачених Наказом Міністерства статистики №352 від 29.12.1995.

При цьому, в Акті перевірки не зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_5 ведення бухгалтерського обліку основних засобів.

Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування фізичних осіб - підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Норми пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України надають роз'яснення, які витрати фізичної особи-підприємця відносяться до витрат операційної діяльності.

Так, до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу «Податок на прибуток підприємств».

Тобто, дана норма додатково вказує на те, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницької діяльністю, формуються у тому ж порядку, як у платників податку на прибуток.

Згідно з п.п. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п. 138.4, 138.6 - 138.9, п.п.138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті.

Згідно абз. «в» п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на витрати на утримання основних засобів, до яких відноситься і амортизація.

Таким чином, до складу витрат не включаються витрати і на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів. Разом з тим, ці витрати підлягають амортизації у порядку, визначному ст.ст. 144 - 146 Податкового кодексу України та включаються до валових витрат у вигляді амортизаційних відрахувань.

Тому, висновок податкового органу про відсутність у приватного підприємця права здійснювати облік основних засобів та (як наслідок) включати до валових витрат витрати у вигляді амортизаційних відрахувань по основним засобам, які використовуються у підприємницькій діяльності є безпідставним.

З огляду на зазначене, висновок відповідача про завищення ФОП ОСОБА_5 валових витрат за 2012-2013 роки на суму амортизації вартості ноутбуку в розмірі 3 749,17 грн., є безпідставним.

Крім того, з Акту перевірки вбачається, що підставою для донарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 895,47 грн. слугувало твердження відповідача про завищення позивачем валових витрат в 2012 році в сумі 5 670 грн. по причині віднесення до валових витрат вартості послуг перевезення (оренди транспортного засобу) по ФОП ОСОБА_6 згідно наступних договорів та актів виконаних послуг (робіт):

- згідно договору оренди від 01.06.2012 з ФОП ОСОБА_6, відповідно до умов якого позивач використовував вантажний автомобіль MAN LE 8.220 для здійснення поставок товарів до місць розвантаження, визначених Покупцями, так як згідно договорів поставки продавець самостійно здійснює доставку товару на підставі товарно-транспортних накладних, послуги перевезення (оренди) передаються згідно актів виконаних робіт;

- згідно актів виконаних робіт від 05.06.2012 №05/06/12, від 11.06.2012 №11/06/12, від 17.07.2012 №17/07/12.

Відповідно до п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, (далі - Положення), витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат (п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Отже, витрати враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування в тому звітному періоді, в якому вони були здійснені за умови підтвердження таких витрат відповідними первинними документами.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», юридичні особи та фізичні особи-підприємці, які використовують у господарській діяльності як вантажні так і легкові автомобілі, мають вести облік паливно-мастильних матеріалів. Основним документом, на підставі якого списують паливо є подорожній лист - документ установленого зразка для визначення та обліку роботи транспортного засобу.

Тому, для перевірки було надано журнал реєстрації Подорожніх листів та самі Подорожні листи вантажного автомобіля (Типової форми №2-ТН) за 2012 рік, згідно яких проводилося списання ПММ.

Щодо бланку ТТН, який містився в Інструкції №228/253, то ніхто його використовувати не зобов'язаний. Суб'єкти господарювання мають право використовувати самостійно розроблені форми (бланки) первинних документів, у тому числі ТТН. Таке право передбачено пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення), затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704. Підтверджують це і компетентні відомства, зокрема Держкомстат України (листи Комітету №14/1-2-25/102 від 05.12.2005 та №14/2-25/89 від 27.11.2006), який саме і наділений компетенцією розробляти та затверджувати типові форми первинних документів.

Що ж стосується ТТН, яка виписується при перевезеннях на договірних засадах, то необхідно дотриматися загальної процедури її оформлення, яка регламентована пунктами 11.5-11.10 Правил. Відповідно до зазначених вимог ТТН виписує замовник (вантажовідправник). ТТН виписується в кількості не менше чотирьох екземплярів, і кожен з цих екземплярів засвідчується підписом і при необхідності печаткою (штампом) вантажовідправника. Після прийняття вантажу всі екземпляри ТТН підписує водій (експедитор). Перший екземпляр ТТН (з підписом водія) залишається у вантажовідправника, другий передається водієм вантажоодержувачу, а третій і четвертий, засвідчені підписом, а в разі потреби також печаткою або штампом, вантажоодержувача, передаються перевізнику (транспортній організації чи фізичній особі-суб'єкту господарювання).

Таким чином, жоден з чинних нормативно-правових актів не містить обов'язкової вимоги вантажоодержувача засвідчувати ТТН печаткою або штампом.

Отже, єдиним документом, на підставі якого списується паливо є «Подорожній лист вантажного автомобіля», Типової форми №2-ТН - документ установленого зразка для визначення та обліку роботи транспортного засобу.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право врахувати понесені витрати на оренду вантажного автомобіля на підставі актів виконаних робіт контрагентів на загальну суму 5 670 грн., в тому періоді, в якому отримані первинні документи, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Крім цього, в Акті перевірки без посилання на жоден первинний документ, без зазначення контрагентів та дат здійснення господарських операцій, зазначено про заниження позивачем валового доходу за 2012 рік на суму 6 953 грн. та за 2013 рік на суму 2 931,94 грн.

Таким чином, Акт перевірки не відповідає вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, який затверджений наказом ДПС України від 22.12.2010 №984, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772.

Враховуючи той факт, що відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність тверджень податкового органу про заниження позивачем оподатковуваного доходу за 2012-2013 роки та як наслідок, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.04.2014 № 819//78.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.04.2014 №817//77, згідно з яким позивачу донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 6 698,18 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 618,95 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Так, прийняття зазначеного рішення стало наслідком висновку податкового органу про заниження позивачем оподатковуваного доходу за 2012-2013 роки (занижено дохід - не сплачено єдиний внесок з не задекларованого доходу).

В той же час, оскільки судом встановлено безпідставність такого висновку податкового органу, то і висновок відповідача про заниження позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є помилковим.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення про застосування штрафних санкцій від 15.04.2014 №817//77 є також протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 05.08.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.