Справа № 872/17109/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"22" травня 2015 р. справа № 804/4059/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Малиш Н.І.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2013 р. у справі № 804/4059/13-а

за позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

до Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування"

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

22.03.2013 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- зобов'язати відповідача виконати п. 2- 6 вимоги позивача від 29.12.2012 року № 04-05-05-15/15670, а саме:

- відшкодувати 1 319 760,02 грн. недоотриманих доходів з причини не нарахування та не пред'явлення постачальнику ТОВ «Експомаркет» штрафних санкцій за несвоєчасне постачання товару, шляхом стягнення з винних осіб шкоди у порядку та розмірах, встановлених законодавством;

- відшкодувати 108 495,46 грн. шляхом стягнення вказаної суми шкоди з винної особи;

- відшкодувати кошти в сумі 12 096,41 грн. шляхом перерахування працівниками коштів на рахунок підприємства, в тому числі за рахунок винних осіб у порядку і розмірі, встановленому законодавством;

- відшкодувати завищену вартість виконаних ремонтних робіт у сумі 8291,93 грн. шляхом відображення дебіторської заборгованості за підрядною організацією ТОВ «Еталон і Компанія» та проведення претензійно-позовної роботи.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2013 року адміністративний позов задоволено частково:

- зобов'язано відповідача виконати пункти 3, 5, 6 Вимоги позивача № 04-05-05-15/3347 від 29.12.2012 року, в частині усунення порушень, виявлених у ході ревізії, а саме: - відшкодувати 108 495,46 грн., шляхом стягнення вказаної суми шкоди з винної особи; - відшкодувати кошти в сумі 12096,42 грн. шляхом перерахування працівниками коштів на рахунок підприємства, в тому числі за рахунок винних осіб у порядку і розмірі, встановленому законодавством; - відшкодувати завищену вартість виконаних ремонтних робіт у сумі 8291,93 грн., шляхом відображення дебіторської заборгованості за підрядною організацією ТОВ «Еталон і Компанія» та проведення претензійно-позовної роботи.

Постанова суду вмотивована тим, що п. 2 вимоги є необґрунтованим та не підтвердженим належними засобами доказування, п. 3 вимоги підлягає задоволенню частково, в зв'язку з тим, що відповідачем не відшкодовано суму в розмірі 108 495,46 грн., п. 5 вимоги підлягає задоволенню частково, в зв'язку з тим, що відповідачем не відшкодовано суму в розмірі 12096,41 грн., п. 6 вимоги підлягає задоволенню, в зв'язку тим, що відповідачем не відшкодовано завищену вартість виконаних ремонтних робіт в сумі 8291,93 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що в зв'язку з порушенням ТОВ «Експомаркет» строку поставки товару на 71 календарний день відповідачеві спричинено матеріальну шкоду в розмірі 1 319 760,02 грн., а лист, на який посилається останній не рахується в обліку вхідної кореспонденції відповідача.

Просить скасувати постанову суду в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

В судовому засідання представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засідання заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на виконання п. 1.2.4.2 Плану контрольно-ревізійної роботи позивача на ІІІ квартал 2012 року та доручення слідчого відділу Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 10.10.2012 року № 4/1157-СВ було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.01.2010 року по 30.09.2012 року

За результатами проведеної ревізії було складено акт № 05-21/163 від 20.11.2012 року ревізії фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.01.2010 року по 30.09.2012 року.

На підставі акта перевірки складено вимогу № 04-05-05-15/15670 від 29.12.2012 року «Про усунення порушень, що виявлені в ходів ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «НВК Електровозобудування» за період з 01.01.2010 року по 30.09.2012 року», якою зобов'язано відповідача надати інформацію про вжиті заходи на виконання цієї вимоги та надати позивачеві, разом із копіями первинних, розпорядчих та інших документів в термін до 15.01.2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відмови у задоволенні позову в частині зобов'язання виконати п. 2 вимоги виходячи з наступного.

Згідно п. 2 вимоги встановлено недоотримання доходів у сумі 1 319 760,02 грн. з причини не нарахування та не пред'явлення постачальнику ТОВ «Експомаркет» штрафних санкцій за несвоєчасне постачання товару, у порушення умов договору № 644/Т від 01.03.2011 року, ст. 526, ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, п. 2 ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України. У зв'язку з чим, стягнуто з осіб, винних у не нарахуванні і не пред'явленні постачальнику штрафних санкцій, шкоду у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 130, 136 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» №2939-ХІІ від 26.01.1993 року здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого указом президента України № 499/2011 від 23.04.2011 року державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю

У відповідності до п. 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого указом президента України № 499/2011 від 23.04.2011 року Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 10 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» №2939-ХІІ від 26.01.1993 року органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» №2939-ХІІ від 26.01.1993 року законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином колегія суддів зазначає, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов'язковою для виконання. Однак питання відшкодування збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, зазначених у вимозі органу державного фінансового контролю може бити вирішене лише у добровільному порядку чи шляхом звернення до суду з відповідним позовом. В зв'язку з цим колегія суддів зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушених прав, оскільки збитки які стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю не можуть бути стягнуті в порядку адміністративного судочинства за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Така позиція була неодноразово викладена у рішеннях Верховного суду України № 21-40а14 від 15.04.2014 року, №21-89а14 від 13.05.2014 року та № 21-93а14 від 20.05.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності з рішенням Верховного Суду України.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з інших підстав, але це порушення норм матеріального права не призвело до неправильного вирішення спору по суті, тому постанову суду у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.198, ст.200, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2013 р. у справі № 804/4059/13-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: Н.І. Малиш