Справа № 401/2974/13-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ К/800/20822/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Кочана В.М.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України

на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи - Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), про оскарження бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, визнання за позивачем права на отримання такої допомоги та зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити грошову допомогу у розмірі та порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499. В обґрунтування позовних вимог вказував, що у 1991 році звільнився з військової служби в запас і з 21 червня 2012 року йому встановлено ІІ групу інвалідності по захворюванню, пов`язаному з проходженням військової служби, у зв`язку з чим має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 16 Закону України від 20 грудня 1999 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII). Посилаючись на те, що відповідач відмовив йому у виплаті вказаної допомоги, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року, позов задоволено. Визнано право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги, пов`язаної з інвалідністю, отриманою внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, встановленої Законом № 2011-XII. Скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19 квітня 2013 року (протокол № 4) в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі та порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» з урахуванням інфляційних втрат на дату призначення.

У касаційній скарзі Міністерство оборони України порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, Закону № 2011-XII. Вказує, що норми статті 16 Закону № 2011-XII, якою передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, набрали чинності з 01 січня 2007 року, а тому позивач не має права на її отримання, оскільки його звільнено з військової служби у 1991 році.

ОСОБА_1 у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу, з якої звільнився 29 березня 1991 року в запас за віком.

З 21 червня 2012 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності по захворюванню, пов`язаному проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 25 червня 2012 року серії 10 ААА № 881031 та витягом з протоколу військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 29 травня 2012 року (протокол №54).

У квітні 2013 року комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України розглянула питання про можливість призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII та відмовила у її виплаті, з тих підстав, що норма Закону № 2011-ХІІ щодо виплати одноразової грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби не поширюється на тих осіб, які звільнені з військової служби до набрання чинності цією нормою закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.

Розділом ІІ цього Закону встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.

Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - постанова КМУ № 449, Порядок відповідно).

Пунктом 2 постанови КМУ № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин дата встановлення позивачу інвалідності) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 24-місячного грошового забезпечення.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14).

Отже, після встановлення позивачу II групи інвалідності і на момент його звернення з відповідною заявою до Міністерства оборони України статтею 16 Закону № 2011-ХІІ була передбачена виплата одноразової грошової допомоги в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ.

Доводи касаційної скарги касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
В.М. Кочан
Ю.К. Черпак