Справа № 826/8691/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 серпня 2015 року (в порядку письмового провадження) № 826/8691/15

за позовом ОСОБА_1
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" Волощука І.Г.
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича (далі - Уповноважена особа ФГВФО).

Позивач просить суд:

- Визнати дії Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича щодо відмови у включенні ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - протиправними.

- Скасувати та визнати нечинною відмову Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

- Визнати дії виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення ОСОБА_1 до переліку фізичних осіб-вкладників Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк», яким тимчасово заблоковано та тимчасово призупинено виплату коштів протиправними.

- Скасувати та визнати нечинним Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення ОСОБА_1 до переліку фізичних осіб - вкладників Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк», яким тимчасово заблоковано та тимчасово призупинено виплату коштів.

- Зобов'язати Уповноважену особу Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича вчинити дії щодо внесення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

- Покласти на Відповідача обов'язок відшкодувати судові витрати на користь Позивача.

Відповідачі заперечили проти позовних вимог, з підстав, викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

На підставі частини 6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

Позивачем було укладено договір банківського рахунку № 1743/18895/2014 від 12 вересня 2014р. (далі - Вклад). 12.09.2014 року на вказаний рахунок було зараховано кошти в розмірі 200 тисяч гривень, які надійшли від третьої особи, що підтверджується випискою з рахунку від 12 вересня 2014 року з відповідним призначенням платежу та відміткою банку.

Оскільки ПАТ «Комерційний Банк «Експобанк» знаходиться в процедурі ліквідації згідно рішення Фонду від 26.01.2015 №15, то позивач, як вкладник, має право на відшкодування свого вкладу в силу положень ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". В зв'язку з цим просить суд задовольнити свої позовні вимоги.

Стаття 161 КАС України встановлює, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 1 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (№ 4452-VI від 23.02.2012, далі - Закон) цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката ( п.4 ч.1 ст. 2 Закону).

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (ч.1 ст.26 Закону).

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (ч.1 ст.26 Закону).

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.2 ст.26 Закону).

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону (ч.5.6. ст..27 Закону).

В той же час, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 N 14 затверджено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами (далі - Положення).

Це Положення розроблено відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) і визначає порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду (п.1 Розділу 1 Положення).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку (пункт 3 розділу 3 Положення).

Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (п.2. розділу 4 Положення).

Згідно пункту 1,2 розділу 5 Положення після одержання Загального Реєстру (Реєстру переказів) та коштів від Фонду банк-агент відповідно до умов договору, укладеного з Фондом, починає виплати гарантованих сум відшкодувань.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно:

o зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування;

o зміни розміру належних їм сум;

o зміни особи вкладника;

o змін реквізитів вкладників;

o змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників (п.6 Розділ 3 Порядку).

Окрім того, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (ч.2 ст. 38 Закону).

Протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів (п.1. ч.4 ст. 38 Закону).

Отже, Закон встановлює, що уповноважена особа ФГВФО формує повідомлення про нікчемність правочину. Вказане зумовлює підстави для відмови у задоволенні пункту 1 позовних вимог, оскільки такі повноваження передбачені законом, а наявність об'єктивних та суб'єктивних обставин здійснення такого повідомлення впливає лише на наявність чи відсутність підстав для вчинення самостійних дій уповноваженої особи ФГВФО з включення вкладника до відповідного переліку осіб для відшкодування коштів.

Частина 2 та 3 статті 38 Закону визначають правочини, які є нікчемними.

Згідно пояснень представника уповноваженої особи на ліквідацію судом встановлено, що нікчемність обумовлюється зокрема положеннями п.7 ч.3 ст. 38 Закону згідно якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави суду стверджувати, що, по-перше, вказана норма стосується, перш за все, не вкладника, а кредитора банку, по-друге, обумовлено наявність дій такого кредитора на підставі договору з банком. Тобто такі дії як платіж чи передача майна (а не розміщення вкладу) повинні бути передбачені в угоді між банком та кредитором.

Як вбачається судом з матеріалів справи, позивач є вкладником, а не є кредитором банку, не укладав договорів з банком про здійснення платежу чи передачі майна (інакше за наслідком повідомлення про нікчемність правочину згідно положень ст..38 Закону виникає обов'язок повернути таке майно або отримані кошти). Позивач як вкладник не має жодних переваг по відношенню до інших вкладників чи кредиторів банку (ані підвищених процентних ставок, ані інших пільгових умов по відношенню до третіх осіб - вкладників). Звортнього судом не встановлено, а відповідачем належними і допустимими доказами не доведено.

Доводи відповідача щодо переваги у формі отримання гарантованої суми коштів судом не приймаються як обґрунтовані, оскільки такі, по-перше, суперечать змісту положень Закону, по-друге, такі (переваги) не передбачені договором банківського вкладу.

Окрім того, судом не приймаються покликання відповідача на положення п.2 ч.3 ст.38 Закону згідно якої правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Оскільки жодних найдених і допустимих доказів вказаних обставини і причинно-наслідкового зв'язку суду не надано.

У відповідності до положень ч.2, 3 ст. 215 ЦКУ недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1, 2 ст. 228 ЦКУ правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 надано роз'яснення щодо ст. 228 ЦКУ наступного змісту:

«Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).».

Суд зазначить, що укладення фізичною особою договору банківського вкладу з банком не є таким, що порушує публічний порядок. Обставини незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи є кримінально караним діянням, і належним доказом такого факту є відповідне рішення суду, яким буде встановлено обставини, що свідчать про факт (и) незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи. При цьому, як зазначив вище ВСУ, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відсутність вказаних обставин дає підстави стверджувати про необґрунтованість доводів відповідача щодо нікчемності укладеного правочину позивача з банком.

Поряд з цим суд відзначить, що доводи відповідача, якими він обумовлює нікчемність правочину (обставини дроблення вкладу, обставин можливого підроблення первинних касових документів та ін.) можуть бути підставами для визнання договору банківського вкладу (депозиту) недійсним з відповідними наслідками, встановленими законом.

Пункт 3. ч.2 статті 37 Закону, на які покликається представник Уповноваженої особи ФГВФО визначає, що « 1. Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій».

Отже за змістом вказаної статті Закону суд вбачає, що ці обмеження стосуються проведення операцій саме банку, а не Фонду або Уповноваженої особи ФГВФО відносно вкладника. Тому доводи в цій частині є неприйнятні.

У вимогах щодо дій Уповноваженої особи ФГВФО щодо відмови у включені позивача до переліку вкладників суд відмовляє, оскільки такої відмови не було, що випливає зі змісту листа ліквідатора № 1401/1064 від 20.02.2015р. В такому випадку мова може йти лише про бездіяльність, але суд вирішує справу лише в межах позовних вимог в силу положень ч.2 ст..11 КАС України.

Суд залишає без задоволення вимогу про визнання нечинною відмови Уповноваженої особи ФГВФО, оскільки вказане не є належним способом захисту порушених прав, так як предметом оскарження може бути лише рішення суб'єкта владних повноважень, яким лист № 1401/1064 від 20.02.2015р. не являється.

Суд відмовляє у позові щодо дій і рішень виконавчої дирекції фонду (по суті Фонду), оскільки позивачем таких рішень (копій з зазначенням дати і номера) і дій, вчинених на підставі останніх, не вказано, а судом не встановлено.

У зобов'язанні Уповноваженої особи ФГВФО внести ОСОБА_1 до переліку вкладників суд відмовляє, оскільки вказане не є належним способом захисту порушеного права.

Таким чином:

· необґрунтованість належними і допустимими доказами заперечень представника уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банка;

· відсутність рішень судів, якими встановлено обставини незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи, підробки документів, шахрайства;

· відсутність судових рішень щодо недійсності договору банківського вкладу позивача;

· відсутність обставин, встановлених ч.3 ст. 38 Закону;

дає підстави суду для задоволення позову в частині, яка стосується уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку з підстав і мотивів, викладених судом вище згідно норм Закону і Положення, оскільки статус особи позивача-вкладника підтверджується договором банківського вкладу і платіжним документом щодо розміщення депозиту.

Належним способом захисту порушеного права є зобов'язання Уповноваженої особи ФГВФО вчинити дії, а саме: подати до Фонду додаткову інформацію (згідно п. 1,2 розділу 5 Положення) про ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний Банк «Експобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Суд вважає за таких обставин застосувати положення ч.2 ст.11 КАС України та вийти в цій частині за межі позовних вимог.

Інші доводи і заперечення сторін не спростовують встановленого вище судом.

Частиною 3 ст. 94 КАС України встановлено, що у разі, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.. 9, 11, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний Банк «Експобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Судові витрати в розмірі 14 (чотирнадцять) грн. 61 коп. присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок Державного бюджету України.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст..186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк