Справа № 2-а-6211/11
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2011-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-6211/11
П О С Т А Н О В А

іменем України

"15" листопада 2011 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого по справі - судді САВЛУК Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій незаконними та зобовязання субєкта владних повноважень нарахувати і виплатити недоплачену 30% надбавку до пенсії як дитині війни,

в с т а н о в и в:

19 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог просила суд: зобовязати відповідача перерахувати та сплатити позивачу в повному обсязі, як дитині війни, недоплачене щомісячне підвищення до пенсії виходячи із розміру 30% від мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.1006 року по дату винесення рішення у справі з уражанням проведених виплат. Зобовязати відповідача усунути порушення, а саме призначити довічно позивачу щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до положень ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війниі виплачувати надбавку щомісячно в подальшому починаючи з моменту винесення рішення суду.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що має статус дитини війни, відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнидітям війни пенсія підвищується на 30% мінімального розміру пенсії за віком, вказана норма вступила в дію з 01 січня 2006 року, однак до цього часу призначена на підставі наведеного Закону державна соціальна допомога їй не виплачується, тому вона вимушена звернутись за захистом своїх інтересів до суду, та просить поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом її порушених прав та зобов'язати відповідача виконати вимоги діючого законодавства шляхом нарахування та виплати недоплаченої їй, як дитині війни, щомісячної державної соціальної допомоги починаючи з 09 липня 2007 року.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2011 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій незаконними та зобовязання субєкта владних повноважень нарахувати і виплатити недоплачену 30% надбавку до пенсії як дитині війни за період з 01 січня 2006 року по 31 березня 2011 року залишено без розгляду.

Позивач подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути на підставі наявних в справі доказів в порядку письмового провадження, позовні вимоги, які викладені в позовній заяві, підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду у Дніпровському районі м. Києва до суду не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення на позов та клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

За таких обставин, суд вважає можливим справу розглянути на підставі наявних в справі доказів в порядку письмового провадження, що не суперечить вимогам ч.4 ст. 122 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду у Дніпровському районі м. Києва та отримує пенсію за віком, також має статус дитини війни, про що зроблено відмітку в пенсійному посвідченні позивача.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни(в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно п.1 Розділу 4 Заключного положеннявказаного Закону останній вступає в силу з 01 січня 2006 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України Про Державний бюджет України на 2007 рікбуло зупинено дію положень окремих законів в частині надання пільг, гарантій, компенсацій окремим категоріям громадян.

Згідно з ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Законом України Про Державний бюджет України на 2007 рокувід 19 грудня 2006 року, який набрав чинності з 01 січня 2007 року, зокрема, ст. 111 було встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнивиплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року положення ст.111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рокувизнано неконституційним.

Відповідно до ст. 152 Конституції України - закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність, тобто відповідні норми вищезазначеного Закону втратили чинність з 09 липня 2007 року.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванняі згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 2 ч.1 Закону України Про прожитковий мінімумвід 15 липня 1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 41 розділу II Внесення змін до деяких законодавчих актів України, Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік від 28 грудня 2007 року в ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війнивнесені зміни, відповідно до яких дітям війни (крім тих, на які поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України по справі №1-28/2008 від 22 травня 2008 року за конституційним поданням Верховного Суду України і 101 народного депутата щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2008 ріквизнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 41 розділу II Внесення змін до деяких законодавчих актів УкраїниЗакону України Про державний бюджет на 2008 рік.

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Положення Законів України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими для виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, Закон України Про соціальний захист дітей війни(ст. 6) в редакції 01 січня 2006 року є чинним і підлягає застосуванню.

Згідно Закону України Про Державний бюджет на 2008 ріквід 28 грудня 2007 року були скасовані відповідні соціальні допомоги оспорюваній категорії громадян.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року положення Закону України Про державний бюджет України на 2008 рокущодо скасування відповідної допомоги визнано неконституційним. З цього дня, відповідно до положень ст. 152 Конституції України, зазначений закон втратив чинність.

Така позиція суду також базується на рішенні Європейського Суду з прав людини, яка викладена у рішенні по справі Кечко проти Українивід 08 листопада 2005 року.

Як зазначається у вищезазначеному рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Кечко проти Українипро незворотність дії у часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність особи, реалізація особою права на отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного законодавства не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше. До спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Крім того, відповідно до положень ст.71 Закону України Про державний бюджет України на 2009 рік, ст.70 Закону України Про державний бюджет України на 2010 рік, Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році та у 2010 році відповідно встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідним бюджетними програмами.

Як визначено у пункті 7 Закону України вiд 14.06.2011 року № 3491-VI Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рікдоповнено пункт 4 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік, наступного змісту: "4. Установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 з наступними змінами), статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (2195-15) (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 4, ст. 94 з наступними змінами), статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (2262-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 29, ст. 399 з наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік".

Відповідно до п. 6 постанови Кабінету Міністрів України Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджетувід 6 липня 2011 року: дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистута Про жертви нацистських переслідувань) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49 грн. 80 коп.

Разом з тим, відповідно до частини першої та другої статі 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюються шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії, згідно із ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, починаючи з 01 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року (включно), з урахуванням положень ч.2 ст. 99 Кодексу Адміністративного судочинства України.

Зважаючи на те, що положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війниє чинними та такими, що підлягають застосуванню та виконанню, однак суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну державну соціальну 30% надбавку з моменту звернення до суду та в подальшому, оскільки вирішення спору на майбутнє не передбачено положеннями Кодексу Адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду у Дніпровському районі м. Києва про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну надбавку, як дитині війни, підлягає задоволенню частково, тому, задовольняючи позов, суд зобов'язує Управління пенсійного фонду у Дніпровському районі м. Києва нарахувати та виплатити позивачу, як дитині війни, щомісячну державну соціальну надбавку в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбачену ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 01 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року (включно), з урахуванням раніше проведених відповідачем виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Кодексу Адміністративного судочинства України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Однак, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 300,00 грн. за рахунок відповідача, оскільки позивачем не надано доказів, які мали підтвердити, що позивачем фактично сплачено 300,00 грн., як оплата за правову допомогу, та правова допомога надана позивачу саме особою, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

В порядку ст.94 Кодексу Адміністративного судочинства України з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 03,40 грн., які сплачено позивачем за подання даного адміністративного позову до суду, що підтверджуються квитанцією по їх оплату.

Враховуючи викладене та керуючись ч.2 ст.19, ст. 152 Конституції України, рішенням Європейського Суду з прав людини у справі Кечко проти України від 08.11.2005 року, рішенням Конституційного Суду України №1-28/2008 від 22.05.08 року, ст.ст.1,6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, ст. 2 Закону України Про прожитковий мінімумвід 15.08.1999 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28.12.2007 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2009 рік, Законом України Про Державний бюджет України на 2010 рік, Постановою Кабінету Міністрів України Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджетуст.ст.1, 2, 5, 122, 159-163 Кодексу Адміністративного судочинства України, суддя

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій незаконними та зобовязання субєкта владних повноважень нарахувати і виплатити недоплачену 30% надбавку до пенсії, як дитині війни, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії за період з 01 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року (включно), відповідно до положень Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як дитині війни, щомісячну державну соціальну надбавку у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбачену ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, за період з 01 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року (включно), з урахуванням раніше проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 03,40 грн.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

С у д д я: