Справа № 826/7955/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

04 серпня 2015 року письмове провадження № 826/7955/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Генерального штабу Збройних Сил України
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Генерального штабу Збройних Сил України (надалі-відповідач), у якій, просить суд:

- визнати протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;

- зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України здійснити перерахунок та виплатити (доплатити) грошову допомогу при звільнені, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (надалі постанова №889), яку позивач не отримав при звільненні з лав Збройних Сил України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення норм передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011- XII), у розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням фактично отриманої за час проходження військової служби щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої підпунктом 2 пункту 1 постанови №889.

Представник відповідача проти позову заперечив вважаючи позовні вимоги необґрунтованими посилаючись на норми Закону №2011-XII та правил Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за №1194/18489; з наступними змінами (надалі - Інструкція).

Згідно з частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі частини 6 статті 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , з 05.01.2011 по 09.12.2013 проходив військову службу у Головному фінансово економічному управлінні Генерального штабу Збройних Сил України, на посаді начальника відділу економічного аналізу та звітності управління бухгалтерського обліку та звітності, військове звання - полковник.

Наказом Міністра оборони України № 378 від 25.11.2013 позивач звільнений з військової служби у запас на підставі підпункту «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Наказом від 09.12.2013 № 235 начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по стройовій частині) з 09.12.2013 виключений із списків особового складу та направлений для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у місті Києві військового комісаріату.

Витягом із Наказу №235 від 09.12.2013 підтверджується отримання позивачем премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 45% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 90% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 40% місячного грошового забезпечення за період з 01 по 09 грудня 2013 року.

Щорічну основну відпустку за 2013 рік використано повністю, грошову допомогу на оздоровлення отримано.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, отримано.

Винагороду за тривалу безперервну військову службу (за 30 років) в обсязі 50%, відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294, позивач отримав.

Виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, за 30 календарних років.

Позивач 12.02.2015 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 30 повних календарних роки військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 40% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Листом від 27.02.2015 №305/271 відповідач повідомив, що відповідно до п. 8 Інструкції про розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.09.2012 за №1540/21852 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, яка передбачена постановою №889.

З матеріалів справи вбачається, що до переліку складових грошового забезпечення, яке розраховано позивачу щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою №889 у розмірі 40% грошового забезпечення, не включена.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом №2011-XII

Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.

Постановою №889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду (далі - винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

На час установлення і початку виплати 01.10.2010 - винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 цієї постанови граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені пунктом 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання постанови №889 Міністр оборони України наказом від 15.11.2010 №595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за №1194/18489; з наступними змінами; далі - Інструкція), положення якої стали застосовуватися з 01.10.2010 .

У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Зокрема, в пункті 3 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у пункті 2 статті 9 Закону №2011-XII.

За пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.

Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Із системного аналізу положень статті 9 та статті 15 Закону № 2011- ХІІ та правил Інструкції суд дійшов висновку, що винагорода, встановлена постановою № 889 не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати.

Вказана винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення, її виплата ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Аналогічне розуміння положень постанови № 889 Верховний Суд України висловив у постановах від 04.11.2014р. та від 03.03.2015р. (справи №№ 21-473а14, 21-32а15 відповідно).

Крім того, суд не вбачає підстав для можливості застосування правил статті 99 та статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Враховуючи положення частини 4 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України судом береться до уваги намагання позивача мирного досудового порядку вирішення спору.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Також слід зазначити, що відповідач в свої запереченнях в задоволені позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, а не залишити адміністративний позов без розгляду у зв`язку з пропущенням строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій