Справа № 826/6884/15
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6884/15 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Безименної Н.В.,

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Авраменко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної казначейської служби України до Державної виконавчої служби України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року Державна казначейська служба України звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просила скасувати постанову відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 24.03.2015 ВП№18798981 у розмірі 157 грн. 32 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду вмотивовано тим, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень доведено правомірність оскаржуваної постанови.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову - залишити без змін.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини та наданим доказам дав правильну правову оцінку і дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25 березня 2010 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2а-4755 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судових витрат в сумі 2 150 грн.

Постановою головного державного виконавця Жилінського В.О. від 21 квітня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 18798981 (а.с.17).

24 березня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В., при примусовому виконанні зазначеного вище виконавчого листа прийнято постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, якою стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 157 грн. 32 коп.(а.с. 6).

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону;

2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій;

4) інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що в межах примусового виконання виконавчого листа №2-а-4755 відділом примусового виконання рішень понесені витрати пов'язані з роздрукуванням та відправкою документів виконавчого провадження, внесенням даних до Реєстру виконавчих проваджень на загальну суму 157 грн. 32 коп., що не заперечувалось позивачем.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а відтак дії Державної виконавчої служби України щодо стягнення з Державного бюджету України судових витрат у сумі 2150,00 грн. та постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій є незаконними, виходячи з наступного.

За виконавчим листом №2-а-4755 боржником є саме Державна казначейська служба України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до суду з позовом про оскарження дій Державної виконавчої служби України щодо стягнення з Державного бюджету України судових витрат у сумі 2150,00 грн. або оскарження постанови від 21 квітня 2010 року про відкриття виконавчого провадження ВП №19798981.

Також, позивачем не надано суду доказів того, що вищезазначені дії відповідача є протиправними чи такими, що вчинені ним з перевищенням наданих чинним законодавством повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212 та 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 03 серпня 2015 року.

Головуючий суддя: Н.В. Безименна

Судді: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.