Справа № 638/5772/15-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 р.Справа № 638/5772/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.06.2015р. по справі № 638/5772/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова, в якому просив суд:

- визнати незаконними дії суб'єкта владних повноважень щодо нарахування суддівського довічного утримання в порушення вимог ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI та всупереч з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3- рп/2013;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок довічного грошового утримання судді та провести відповідні виплати недоплаченої суми довічного грошового утримання судді.

За результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.06.15 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано неправомірними дії та рішення Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова в частині призначення судді у відставці ОСОБА_1 з 30.12.2014 року щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 70% заробітної плати працюючого судді в сумі 12789,00 гривень.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова на підставі частини третьої статті 138 України « Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, яка діяла на момент звернення з заявою про відставку (08.11.2013 року) № 2453- VI та згідно у відповідності з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3- рп/2013 здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 30 грудня 2014 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді Апеляційного суду, виходячи із суми для обчислення - 18270,00 гривень, згідно довідки Апеляційного суду Харківської області від 30.12.2014 р. № 03-53/8 та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова та отримував пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" з 16.02.2011 року довічно.

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати суддею Апеляційного Суду Харківської області та був обраний безстроково, 08.11.2013 року позивач звернувся у відповідності з вимогами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з заявою про відставку. 30 грудня 2014 року суддю Апеляційного Суду Харківської області Струка Івана Федоровича було відраховано зі штату Апеляційного Суду Харківської області у відповідності п.9 частини 5 ст.126 Конституції України та Постанови Верховної Ради України від 25.12.2014 року №59-VIII (подання суддею заяви про відставку або звільнення його з посади за власним бажанням).

29.12.2014 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду в Дзержинському районі м. Харкова про призначення щомісячного довічного утримання судді, який вийшов у відставку у відповідності з вимогами ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI . Управлінням пенсійного фонду в Дзержинському районі м. Харкова цей перерахунок здійснено не було та станом на 27.02.2015 року позивач не отримав від відповідача ніякої відповіді на свою заяву. Ці обставини стали підставою для повторного звернення позивача з відповідною заявою до відповідача. 13.03.2015 року відповідач відповів позивачу, що з 30.12.2014 року йому нараховано та сплачено щомісячне довічне утримання судді в розмірі 70% від заробітку 18270,00 гривень (арк..8)

Управління пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова відмовило позивачу у нарахування розміру щомісячного довічного утримання судді , своїм листом від 13.03.2015 року № 63/С-П, вказавши, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлені відповідні обмеження розміру довічного утримання судді.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав право на перерахунок розміру призначеного перерахунку щомiсячного довiчного грошового утримання, а, відтак, дії відповідача щодо відмови в проведенні вказаного перерахунку є незаконними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вiд 07.07.2010 р., суддi у вiдставцi щомiсячне довiчне грошове утримання виплачується в розмiрi 80 % грошового утримання працюючого суддi на вiдповiднiй посадi без обмеження граничного розмiру щомiсячного грошового утримання.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про статус суддів", який дiяв на час виходу позивача у вiдставку, судді у відставці, що має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором - пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне грошове утримання в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи на посаді судді, розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90% заробітку судді без обмеження його граничного розміру.

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч 4 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з яким незалежність суддів забезпечується окремим порядком фінансування організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним забезпеченням судді.

Статтею 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається з грошового утримання, що включає в себе посадовий оклад та доплати за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступень та доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Стаття 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачає, що:

1. Суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" ( 422/96-ВР ) та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

2. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь;

4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

3. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:

з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

4. Посадові оклади інших суддів установлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом:

1) судді апеляційного суду - 1,1;

2) судді вищого спеціалізованого суду - 1,2;

3) судді Верховного Суду України, судді Конституційного Суду України - 1,3.

5. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що той факт, що суддівський посадовий оклад судді Струка І.Ф. складає з 01.01.2014 року 15 мінімальних заробітних плат з застосуванням коефіцієнту 1,1 та виплатою встановленої надбавки 80% за вислугу років є таким, що додатковому доведенню не підлягає, як і факт встановлення обмежень на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014рік» в сумі 18270,00 гривень.

Стаття 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", втратила чинність у відповідності з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3- рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

У відповідності з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3- рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) встановлено:

1. Визнати такими, що відповідають Конституції України

(є конституційними), частини першу, другу статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI.

2. Визнати такими, що не відповідають Конституції України

(є неконституційними):

- частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої

статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня

2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо

законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI;

- статтю 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року

№ 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ;

- абзац другий пункту 2 розділу ІІ „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України „Про з агальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

3. Положення Закону України „Про судоустрій і статус суддів"

від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи"

від 8 липня 2011 року № 3668-VI та Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

4. Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

5. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Частина третя статті 138 Закону № 2453 до внесених Законом № 3668 змін передбачала: „Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж: 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Однак, визначений Законом № 2453 порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 р. № 3668-УІ, яким в статті 2 зменшено розмір та встановлений максимальний розмір виплати пенсій щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Колегія суддів приходить до висновку, що в правовідносинах, які мають місце, підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: „Щомісячне довічне грошове /тримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який трацює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання";

В наступному внесені зміни Законом від 27.03.2014 № 1166-УІІ у частині третій статті 138, а саме цифри "80" замінено цифрами "70", а також нова редакція частини третьої статті 138 згідно Закону від 28.12.2014 № 76-УШ, який набирає чинності з 1 січня 2015 року не мають правової о значення у даному адміністративному спорі.

Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що правовідносини з приводу звільнення у відставку позивача виникли 08.11.2013 року - з дня подачі до Вищої Ради юстиції України заяви про відставку на підставі пункту 9 статті 126 Конституції України та статті 120 Закону № 2453. В наступному 26.11.2013 року Вища рада юстиції прийняла рішення про внесення подання Верховній Раді України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду у звязку з поданням заяви про відставку. 17.12.2013 року на розгляд пленарного засідання ВРУ внесено постанову Комітету з питань правосуддя про звільнення суддів, проте розгляд цього питання неодноразово було відкладено Верховною Радою України .

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, не зважаючи на ст.ст.22,58 Конституції України, вимоги чинного законодавства та рішення Конституційного суду України від 3 червня 2013 року № З-рп/2013, Управлінням ПФУ в Дзержинському районі м. Харкова неправомірно призначено судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 70 %, посилаючись на Закон України «Про судоустрій і статус суддів», при цьому не зазначив яку саме норму цього закону та в якій чинній редакції (дата його зміни) застосовано.

Згідно наявних у відповідача документів щодо розрахунку стажу роботи на посаді судді його суддівський стаж обчислюється з 28.10.1985 року по 29.12.2014 року і гна момент подання заяви про відставку становить 29 років 2 місяці, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання (заробітку, суддівської винагороди) працюючого судді апеляційного суду. Згідно довідки Апеляційного суду Харківської області від 30.12.2014 р. № 03-53/8, його заробітна плата, яка має враховуватись при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання, становить 18270,00 гривень.

Таким чином, станом на 30.12.2014 року (на день фактичного призначення довічного грошового утримання судді Струку І.Ф.), підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: „Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання ".

Колегія суддів приходить до висновку, що УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова, призначивши судді у відставці ОСОБА_1 з 30.12.2014 року щомісячне довічне грошове утримання судді на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 70 %, що складає 12789,00 грн., виходячи із розміру заробітної плати - 18270 грн. з встановленими законом на 2014 рік обмеженнями, ігнорувало вимоги рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3- рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Тобто, УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова, призначивши судді в відставці ОСОБА_1 вказаний розмір щомісячного довічного грошового утримання, вчинило неправомірні дії, які не відповідають приписам ст. 126 Конституції України та порушують вимоги, закріплені в ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-УІ від 7 липня 2010 року (далі - Закон № 2453. який є первісним (базовим) актом законодавства). Суддя прийшов до цього висновку ,у зв»язку з тим, що суддя Апеляційного Суду Харківської області Струк І.Ф. звернувся з заявою про відставку 08.11.2013 року , його вини в тому, що цю заяву розглянуто Верховною Радою України тільки 25.12.2014 року не має, на момент звернення з заявою про відставку, суддя АСХО ОСОБА_1 мав відповідний суддівський стаж ,необхідний для виходу у відставку, отримував надбавку за вислугу років в розмірі 80% окладу, тобто його суддівський стаж склав понад 29 років.

Правовий статус суддів та гарантії їх незалежності визначені Конституцією України та Законом № 2453, що відповідає частині першій статті 126 Основного Закону України, згідно яких зокрема, установлені належне матеріальне та соціальне забезпечення.

Крім того, в ст. 47 Закону № 2453 закріплено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи ...зобов'язані поважати незалежність судді і не посягати на неї (частина п'ята); при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста).

Конституційний Суд України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 неодноразово визнавав неконституційними зміни до чинних законів, якими обмежувались гарантії незалежності суддів.

Згідно ст.8 Конституції України, вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з вимогами ч 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування ,їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ст.58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення частини першої ст.58 Конституції України надано в Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 і ця норма конституції не може бути ніким поставлена під сумнів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач мав право на перерахунок розміру призначеного перерахунку щомiсячного довiчного грошового утримання, а, відтак, дії відповідача щодо відмови в проведенні вказаного перерахунку є незаконними.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 03.06.15 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова залишити без задоволення.

постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.06.2015р. по справі № 638/5772/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Бегунц А.О.