Справа № 804/14331/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 липня 2015 року №804/14331/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Кротюка О.В., Мазур А.С., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціонального банку України в особі управління Національного банку України в Дніпропетровській області
провизнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Національного банку України в особі управління Національного банку України в Дніпропетровській області, яким просив (з урахуванням уточнених позовних вимог):

1) визнати бездіяльність відповідача незаконною, що привела до невиконання ним:

- статті 99 Конституції України в частині «...Грошовою одиницею України є гривня. Забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України...»;

- статті 6 Закону України «Про Національний банк України» в частині «... забезпечення стабільності грошової одиниці України, та підтримка цінової стабільності в державі...», та спричинення позивачеві збитків.

2) зобов'язати відповідача виконати свої повноваження по підтримці стабільної грошової одиниці та цінової стабільності в країні, а саме вимоги:

- статті 99 Конституції України в частині «...Забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України...»;

- статті 6 Закону України «Про Національний банк України» в частині «...забезпечення стабільності грошової одиниці України, та підтримка цінової стабільності в державі...», та здійснити слідуючи дії:

а)відмінити плаваючий курс національної валюти до іноземних валют та повернутися до фіксованого, економічно-обгрунтованого курсу;

б)відмінити обмеження на продаж готівкової іноземної валюти;

в)періодично проводити інспекцію комерційних банків на предмет виявлення штучного створення дефіциту в продажу іноземної валюти, або продажу по завищеному курсу та присікти спекуляцію;

г)обмежити продаж валюти на міжбанку не більше одного разу в торгову сесію, ввести заборону купівлі валюти за кредитні ресурси або за рахунок засобів рефінансування НБУ, ввести обмеження на відтік капіталу за кордон;

д)відмінити виконання «Базеля III», та серед іншого, повернутися до попередніх вимог розмірів резервування особистих засобів комерційних банків;

е)в терміновому порядку, для оздоровлення економіки та банківської системи знизити облікову відсоткову ставку до 3-5%;

ж)відновити золотий запас України до такого, що був станом на 01.01.2013.

3) стягнути з відповідача нанесений позивачу збиток в гривневому еквіваленті по курсу НБУ, встановленому на дату виплати збитків, в розмірі 539 доларів США.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2015 №804/14331/14 адміністративну справу №804/14331/14 передано до Окружного адміністративного суду міста Києва для розгляду справи за підсудністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2015 адміністративну справу №804/14331/14 прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно не виконується основна функція Національного банку України - забезпечення стабільності національної грошової одиниці, що призвело до девальвації гривні відносно долару США, в результаті чого, за наслідками закриття депозиту, відповідно до договору від 17.02.2014 №SAMDNWFD300 позивачу завдано майнову шкоду на загальну суму 539 доларів США.

Відповідач проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості.

Розгляд справи здійснено в письмовому провадженні відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» укладено договір від 17.02.2014 №SAMDNWFD300, вклад «Депозит плюс», відповідно до якого станом на 17.02.2014 ОСОБА_1 на депозитний рахунок внесено 17 800,00 грн.

При цьому позивачем зазначено, що розмір вкладу становив еквівалентно 2 060 дол. США (по курсу 8.64 грн. за 1 дол. США станом на 17.02.2014).

Так, на момент закриття депозиту 28.05.2014, за договором від 17.02.2014 №SAMDNWFD300, у зв'язку із знеціненням національної валюти України, збереження позивача становили 1 521 дол. США (по курсу 11.7 за 1 дол. США), що завдало шкоди у розмірі 539 дол. США (по курсу 11.7 за 1 дол. США).

У зв'язку з зазначеним, позивач звернувся до начальника обласного правління Національного банку України у Дніпропетровській області з претензією від 04.06.2014 №1, якою просив компенсувати нанесені збитки у розмірі 4654,70 грн.

Управляння Національного банку України у Дніпропетровській області листом від 01.07.2014 №12-132/5794 відмовило ОСОБА_1 у задоволенні претензії, зазначивши, що оскільки договір укладався у гривні, зобов'язання при виплаті залишку на рахунку були виконані в повному обсязі, кошти за депозитом було повернуто на умовах, погоджених сторонами в договорі.

Позивач посилаючись на протиправність дій відповідача, що виявились у незабезпеченні стабільності національної грошової одиниці, в результаті чого позивачу завдано майнову шкоду, чим порушено права та інтереси останнього, позивачем звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно частини 2 статті 99 Конституції України забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про Національний банк України" при виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України "Про Національний банк України" основні засади грошово-кредитної політики визначають показники діяльності Національного банку у середньостроковій перспективі для досягнення цілей Національного банку, визначених статтею 6 цього Закону.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Для регулювання курсу гривні щодо іноземних валют Національний банк використовує золотовалютний резерв, купує і продає цінні папери, встановлює і змінює ставку рефінансування та застосовує інші інструменти регулювання грошової маси в обігу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що через різку девальвацію відповідачем національної валюти позивач був змушений достроково розірвати договір з публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» від 17.02.2014 №SAMDNWFD300, що свідчить про не здійснення своїх повноважень відповідачем стосовно забезпечення стабільної грошової одиниці та підтримки цінової стабільності в державі.

Аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

З метою врівноваження ситуації на валютному ринку Національний банк України має використовувати всі наявні в нього інструменти для забезпечення стабільності національної грошової одиниці, застосовуючи як ринкові, так і адміністративні заходи валютного регулювання.

За посиланням відповідача, на виконання покладеного на Національний банк України обов'язку забезпечення стабільності національної грошової одиниці, з метою впливу на курсову динаміку гривні та її внутрішню вартість Національний банк України здійснював інтервенції з купівлі-продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України. Їх сальдо було додатним лише в 2010 році - 1,3 млрд. дол. США (в еквіваленті). Протягом же 2011 - 2014 років Національний банк переважно здійснював операції з продажу іноземної валюти, від'ємне сальдо його інтервенцій у 2011 році становило 3,7 млрд. дол. США, у 2012 році - 7,5 млрд., у 2013 році - 3,1 млрд. дол., а в 2014 році - майже 12,3 млрд. ураховуючи підтримку платежів НАК "Нафтогаз України" за критичний для держави імпорт природного газу (8,9 млрд. дол. США (в еквіваленті)). Крім того, для пом'якшення наслідків ескалації озброєного конфлікту на сході країни, а також згладження надмірних коливань курсу гривні до іноземних валют і впливу на попит та пропозицію грошей в Україні, Національний банк в 2014 році відновив проведення валютних аукціонів та цільових інтервенцій, під час яких було продано 656 млн. та 1 185 млн. дол. США відповідно.

Національний банк змушений був застосовувати й адміністративні заходи валютного регулювання. Так, відповідно до Закону України від 06.11.2012 №5480-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок", що набув чинності 17.11.2012, був розширений спектр наявних інструментів впливу на внутрішній валютний ринок шляхом закріплення на законодавчому рівні за Національним банком права тимчасово на строк до 6 місяців запроваджувати (з подальшим скасуванням після стабілізації внутрішнього валютного ринку та врівноваження платіжного балансу України) обов'язковий продаж частини надходжень в іноземній валюті на користь суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, а також змінювати строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

На виконання вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок" правлінням Національного банку було прийнято низку постанов, а саме від 16.11.12 №475 "Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті" та №479 "Про встановлення розміру обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті", якими з 19.11.2012 на 6 місяців було запроваджено вимоги щодо обов'язкового продажу валютної виручки резидентів від продажу товарів за зовнішньоекономічними договорами у розмірі 50 процентів та змінено строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів; №476 від 16.11.2012 "Про порядок виплати переказів із-за кордону фізичним особам", якою запроваджена вимога щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень із-за меж України в іноземній валюті на користь фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) у сумі, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 150000 гривень за місяць.

У подальшому вимоги щодо строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів та обов'язкового продажу надходжень із-за меж України в іноземній валюті запроваджувалися та переглядалися (у тому числі розмір обов'язкового продажу) Національним банком відповідно до постанов: №163 від 14.05.2013 "Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті" та №164 від 14.05.2013 "Про встановлення розміру обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті"; №453 від 14.11.2013 "Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті" та №457 від 15.11.2013 "Про встановлення розміру обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті"; №270 від 12.05.2014 "Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті", та №271 від 12.05.2014 "Про встановлення розміру обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті"; №515 від 20.08.2014 "Про врегулювання ситуації на валютному ринку України", зі змінами; №734 від 20.11.2014 "Про врегулювання ситуації на валютному ринку України".

З 03.12.2014 постановою Правління Національного банку України №758 від 01.12.2014 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", зі змінами (далі - Постанова 758) установлено вимоги щодо обов'язкового продажу в розмірі 75 відсотків надходжень в іноземній валюті та 90-денний граничний строк розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Вимога щодо 90-денного терміну завершення розрахунків резидентів за операціями з експорту та імпорту товарів має на меті, насамперед, запобігання непродуктивному відпливу капіталу за межі України в умовах напруженої ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України та нецільовому використанню іноземної валюти.

Також, з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків, виходячи із пріоритетності підтримки цінової стабільності в державі, сприяння стабільності банківської системи України Національним банком прийнято низку постанов, якими було запроваджено комплекс антикризових заходів, а саме: №49 від 06.02.2014 "Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій", зі змінами; №172 від 28.03.2014 "Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій"; №245 від 29.04.2014 "Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій"; №328 від 30.05.2014 "Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій", зі змінами; №540 від 29.08.2014 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово- кредитного та валютного ринків України", зі змінами.

Також комплекс відповідних антикризових заходів містився у Постанові 758, Постанові 160 і наразі визначений у постанові Правління Національного банку України від 03.06.15 №354 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України".

Аналізуючи доводи сторін щодо спірних правовідносин, суд наголошує на тому, що згідно із приписами Конституції України забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави.

Вказані завдання Національний банк України виконує за допомогою інструментів та засобів, передбачених Законом України «Про Національний банк України», які ним використовуються самостійно та на власний розсуд.

Отже вказані повноваження мають дискреційний характер, а тому суд не вправі втручатись в діяльність Національного банку України із вказівками щодо заходів, які необхідно здійснити центральному банку держави.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У свою чергу, суд зазначає, що згідно із приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 11, частини першої статті 71, частини першої статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач звертається до адміністративного суду з позовом у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносинах. При цьому, дійсне (фактичне) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. З необхідністю захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень і визначено завдання адміністративного судочинства.

Суд наголошує, що право на судовий захист, гарантоване Конституцією України (стаття 55), закріплене статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб'єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи.

Таким чином, вимоги позивача ґрунтуються виключно на особистих переконаннях, без посилання на нормативні приписи законодавства України або надання доказів, які підтверджують правомірність заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Кротюк О.В.

Мазур А.С.