Справа № 2-а/2508/3059/2011
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Соловей В.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Справа: № 2-а/2508/3059/2011

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління праці і соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 травня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області та управління праці і соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання бездіяльності та бездіяльності протиправними і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області ( далі - відповідач-1 ), управління праці і соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області ( далі - відповідач-2 ) про:

- визнання неправомірними дій та бездіяльності відповідача-1 щодо не нарахування і невиплати позивачу за 2010-2011 роки підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком як особі, віднесеної до категорії 4, нарахування і виплата якого передбачена ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 і від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 ( далі - позовна вимога № 1);

- визнання незаконними дій та бездіяльності відповідача-2 щодо не нарахування і невиплати позивачу за 2010-2011 роки щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати та компенсації у розмірі 50 % середньої вартості путівки в Україні як особі, віднесеної до 4 категорії, нарахування та виплата якої передбачена ст.ст. 23, 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 і від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 ( далі - позовна вимога № 2);

- зобов'язання відповідача-1 здійснити позивачу нарахування та виплату підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком як особі, віднесеної до категорії 4, нарахування і виплата якого передбачена ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 і від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 ( далі - позовна вимога № 3);

- зобов'язання відповідача-2 здійснити позивачу нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати та компенсації у розмірі 50 % середньої вартості путівки в Україні як особі, віднесеної до 4 категорії, нарахування та виплата якої передбачена ст.ст. 23, 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 і від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 ( далі - позовна вимога № 4).

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 травня 2011 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано незаконними дії відповідачів щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачу соціальних виплат, передбачених ст.ст. 37, 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі, визначеному Законом, та зобов'язано відповідача-1 перерахувати і виплатити позивачу соціальні виплати, передбачені ст.ст. 39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у визначених в ньому розмірах, а відповідача-2 - щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування в розмірі 30 % мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 15.10.2010 р. по 25.05.2011 р. з урахуванням фактично виплачених коштів. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проживає та працює в зоні посиленого радіоекологічного контролю та є особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС, віднесеною до 4 категорії.

Задовольняючи адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання щомісячної доплати до заробітної плати в розмірі 30 % мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон № 796-ХІІ ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 796-ХІІ, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене та перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання щомісячної доплати до заробітної плати в розмірі 30 % мінімальної заробітної плати, , відповідно до ст.ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та задоволення адміністративного позову в цій частині позовних вимог за період з 15.10.2010 р. по 25.05.2011 р.

При цьому, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів і навів будь-яких обґрунтованих доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, а рішення суду ухвалено, відповідно до вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга управління праці і соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 травня 2011 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління праці і соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 травня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.