Справа № 826/3063/15
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3063/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

04 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаряБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2013 № та № , -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року ФОП ОСОБА_5 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.04.2013 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва ДПС від 17.04.2013 № та № .

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає, що клопотання позивача про відкладення розгляду справи не може бути задоволено, оскільки дане відкладення може призвести до затягування строків розгляду справи, та як наслідок вчинення таких дій - порушення судом норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 13.02.2013 по 05.03.2013 ДПІ у Деснянському районі м. Києва ДПС було проведено планову виїзну перевірку дотримання вимог чинного законодавства з питання оподаткування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 за період з 01.01.2011 по 31.12.2012.

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем положень, зокрема:

- п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що полягає у неправомірному завищенні показників задекларованих витрат, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності, всього на 502 090,29 грн. (в тому числі за 2011 рік на суму 252 109,83 грн., за 2012 рік - 249 980,46 грн.), в результаті чого ФОП ОСОБА_5 занижено розмір чистого оподаткованого доходу за 2011-2012 роки на суму 498 753,42 грн. та було донараховано податку з доходів фізичних осіб в сумі 56 612,17 грн. (в тому числі за 2011 рік - 34 346,94 грн., за 2012 рік - 22 265,23 грн.;

- п. 2.6 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15.12.2004 № 637, що полягає у не оприбуткуванні в книгах обліку розрахункових операцій готівкових коштів в сумі 64 749,40 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 13.03.2013 № 465/17-10/НОМЕР_3 на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.04.2013:

- № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, у розмірі 66 472,85 грн., в т.ч. 56 612,17 грн. за основним платежем, 9 860,68 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції, згідно абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівкові» від 12.06.1995 № 436/95, в розмірі 323 747 грн.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови та задовольняючи позовні вимоги, виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі також ПК України), господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Порядок оподаткування доходів громадян фізичних осіб - підприємців визначений ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 14.1.27 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 138.1. ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до абз. «в» п.п. 138.10.2 п. 138.10. ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктами 139.1.1, 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності; витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, у фізичної особи-підприємця виникає право відносити зазначені вище витрати, виключно у разі якщо такі витрати прямо пов'язані з наданням послуг у сфері основного виду господарської діяльності за умови їх документального підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами здійснення підприємницької діяльності в 2011-2012 роках ФОП ОСОБА_5 задекларував отриману суму доходів 30 394 135,61 грн. (в тому числі за 2011 рік - 16 898 902,61 грн. за 2012 рік - 13 495 233 грн.), витрати, що пов'язані із підприємницькою діяльністю, в сумі 30 102 696,37 грн. (в тому числі за 2011 рік - 16 739 327,37 грн., за 2012 рік - 13 363 369 грн.), суму чистого оподаткованого доходу 290 439,24 грн. (в тому числі за 2011 рік - 159 575,24 грн., за 2012 рік - 130 864 грн.) та сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 44 541,07 грн. (в тому числі за 2011 рік - 24 869,40 грн., за 2012 рік - 19 671,67 грн.) і податок на додану вартість в сумі 53 648 грн. (в тому числі за 2011 рік - 15 140 грн., за 2012 рік - 39 508 грн.).

За твердженням відповідача, позивач безпідставно відніс до складу витрат за 2011-2012 роки суму коштів 502 090,29 грн. (вартість на придбання ТМЦ, що були реалізовані та/або використанні у виробництві продукції), оскільки згідно наданих ФОП ОСОБА_5 пояснень, націнка на реалізований товар складала в середньому 3% - 10%.

Однак, як вбачається з Акту перевірки та всіх наданих відповідачем копій документів, матеріали вказаної документальної перевірки позивача, всупереч вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.10.2012 № 1003, не містять належним чином оформлених опису про факт виявленого правопорушення та посилань на конкретні первинні та інші документи обліку результатів діяльності платника податку, де зафіксований зазначений факт.

Крім цього, зі змісту Акту перевірки не вбачається відомостей про конкретний достовірний (повний) перелік (опис) первинних та інших документів ФОП ОСОБА_5 за період діяльності з 01.01.2011 по 31.12.2012 (в тому числі в розрізі по контрагентах і періодам), наданих останнім до перевірки на підтвердження правомірності формування витрат за 2011-2012 роки. Натомість, наведений лише загальний опис документів за найменуваннями та висновки про завищення ФОП ОСОБА_5 суми витрат за 2011-2012 роки у розмірі 502 090,29 грн. без зазначення конкретних підстав для таких висновків, як то відсутність первинних, платіжних та/або інших документів на підтвердження фактів руху грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей, оформлення документів з дефектами, що спростовують їх статус як первинних, відсутність зв'язку між операціями, зафіксованими у первинних документах і господарською діяльністю підприємця, тощо.

Висновки відповідача ґрунтуються лише на підставі арифметичних підрахунків розміру витрат на підставі документально непідтверджених відомостей про застосування ФОП ОСОБА_5 націнки при реалізації товарів (відповідачем не надано суду письмових пояснень позивача з питання застосування націнки у розмірі 3% - 10% під час реалізації товарів у 2011-2012 роках, а також не зазначено про причини неможливості їхнього подання).

Крім цього, у відповідності до п. 4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.10.2012 № 1003 (що був зареєстрований у Міністерстві юстиції України 19 січня 2011 року за № 70/18808 та втратив чинність 10.05.2013), міститься загальне поняття терміну «акт перевірки», згідно якого акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави колегії суддів дійти висновку, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу про нарахування суми грошового зобов'язання (в т.ч. фінансової санкції).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-237а13.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про не здійснення відповідачем детального аналізу первинних та інших документів, наданих позивачем до перевірки, а тому висновки відповідача в частині завищення позивачем показника витрат на суми вартості ТМЦ, що реалізовані та/або використанні у виробництві продукції (252 109,83 грн. і 249 980,46 грн.), та, відповідно, до правомірності проведення податковим органом розрахунку суми заниження ФОП ОСОБА_5 чистого оподатковуваного доходу за 2011-2012 роки.

Отже, в даному випадку відсутні законні підстави для визначення позивачу суми податку з доходів фізичних осіб за 2011-2012 роки за фактом невстановленого податкового правопорушення.

Стосовно обґрунтованості та правомірності висновків відповідача про допущення позивачем випадку неоприбуткування в книгах обліку розрахункових операцій отриманої суми коштів 64 749, 40 грн. за результатами здійснення підприємницької діяльності в 2012 році, колегія суддів зважає на наступне.

Так, згідно Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (далі - Положення), оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями (фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність) обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій (п. 1.2 гл. 1 цього Положення).

Відповідно до п. 1.2 гл. 1 Положення, книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. Форму відповідної книги обліку доходів і витрат установлено Державною податковою адміністрацією України. Книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Згідно з п. 2.6 Положення, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Згідно з абзацом 3 ст. 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року № 436/95, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Як вбачається з Акту перевірки, порушення позивачем податкового законодавства обґрунтоване тим, що кошти у розмірі 64 749,40 грн. отримані ФОП ОСОБА_5 від здійснення підприємницької діяльності у готівковій формі, відомості про які задекларовані у складі показника валових доходів за 2012 рік у податковій звітності, не були оприбутковані позивачем у відповідних книгах обліку розрахункових операцій.

Однак, позивач заперечує проти зазначених висновків відповідача. Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, зафіксована в акті перевірки сума розбіжності у розмірі 64 749,40 грн. (53 957,89 грн. без ПДВ) виникла за наступних обставин: в податковій декларації та книзі обліку доходів та витрат була вказана сума валового доходу у розмірі 13 495 233 грн., що складається з 13 072 707 грн. - дохід від готівкових операцій, 421 440,93 грн. - дохід від безготівкових операцій (остання сума включає в себе виручку у вигляді безготівкових коштів в сумі 354 647,00 грн. (без ПДВ). Також, у дохід від безготівкових операцій була помилково включена сума 65 625 грн. на підставі акта приймання-передачі послуг від ПАТ «Джей Ті Інтернешнл Компані Україна» на суму 65 625 грн. крім того ПДВ - 13 125,00 грн. Запис про це в книзі доходів та витрат було зроблено 31.12.2012. Фактично оплату послуг по цьому акту приймання-передачі послуг ПАТ «Джей Ті Інтернешнл Компані Україна» здійснило на користь позивача вже 21.01.2013 шляхом переказу коштів на банківський рахунок ОСОБА_5

Крім цього, у дохід від безготівкових операцій була включена сума 1 169,10 грн. на підставі акта приймання-передачі послуг від ТОВ «Ессе Еліт» на суму 1 169,10 грн., крім того ПДВ - 233,82 грн. Запис про це зроблено в книзі доходів та витрат 31.12.2012. Фактично оплату послуг по цьому акту приймання-передачі послуг ТОВ «Ессе Еліт» здійснило на користь позивача вже 11.01.2013 шляхом переказу коштів на банківський рахунок ОСОБА_5).

На підтвердження вказаного позивач надав суду копії наступних документів: податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2011-2012 роки; книг обліку доходів та витрат (№ 6149/11/09, № 41035/11) за період підприємницької діяльності в 2011 - 2013 роках; договору про надання послуг від 16.09.2013 № 1-322082900, укладеного між ПрАТ «Джей Ті Інтернешнл Компані Україна» і ФОП ОСОБА_5 щодо надання останнім платних послуг за переліком, акта приймання-передачі послуг від 31.12.2012 № 1 та податкової накладної від 31.12.2012 № 35 на суму 78 750 грн. (в т.ч. ПДВ - 13 125 грн.); договору про надання послуг від 03.09.2012, укладеного між ТОВ «Ессе Еліт» і ФОП ОСОБА_5 щодо надання певних платних послуг, акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2012 № ОУ-00012 та податкової накладної від 31.12.2012 № 34 на суму 1 402,92 грн. (в т.ч. ПДВ - 233,82 грн.); банківських виписок по особовим рахункам позивача за 2011-2012 роки, банківських виписок по особову рахунку позивача за 11.01.2013 та 21.01.2013; звіту ТОВ «Аудиторська фірма «Аудит-сервіс» про проведення перевірки правильності форсування доходів та витрат ФОП ОСОБА_5 за період 2011-2012 роки.

Таким чином, оскільки відповідачем не було надано суду жодних належних документальних доказів на обґрунтування правомірності висновків акта перевірки в частині описаного епізоду (зокрема, відповідних первинних і розрахункових документів на зазначену суму коштів, банківських виписок по розрахунковим рахункам позивача за 2012 рік тощо), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт порушення позивачем вимог п. 2.6 Постанови № 637 також є недоведеним, у зв'язку з чим застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 17.04.2013 № є неправомірним.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 05.08.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.