Справа № 22-а-1405/11
Суддя: Савченко О. В.
Дата ухвалення: 2011-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу Справа № 22-а-1405/11
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22а-1405 / 2011 рік Головуючий у 1 інстанції: Кляшторний В.С.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів : Кочеткової І.В., Стрелець Л.Г

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Запорізькій області, УМВС України в Запорізькій області, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності правомірною та зобов*язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Запорізькій області, УМВС України в Запорізькій області, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності неправомірною та зобов*язання вчинити певні дії.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що з 15.07.1978 року по 06.10.1992 року проходив військову службу, а з 31.05.1993 року по 09.11.1995 року працював в органах внутрішніх справ.
На час звільнення з органів внутрішніх справ його вислуга років склала повних 16 років 8 місяців, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 та розрахунком № П-473639, підписаним заступником начальника Запорізького міського управління УМВС України в Запорізькій області.
Згідно запису в трудовій книжці, загальний трудовий стаж складає більше ніж 25 календарних років, 01.03.2006 року позивачу виповнилось 45 років.
На підставі ст.. 12 п. "б" Закону України від 09.04.1992 року "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб керівного та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (в редакції від 04.07.2002 року), військовослужбовці, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягай 45-річного віку і мають загальний трудовий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, мають право на пенсію за цим Законом.
Посилаючись на ст. 12 Закону, вважає, що повинен був отримувати пенсію, починаючи з березня 2006 року.
Відповідно до п. "б" ст. 13 Закону, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні (п."б" ст. 12)пенсія призначається: за загальний трудовий стаж 25 років - 50 % і за кожний рік стажу понад 25 років - 1% відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до ст. 50 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб керівного та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам, які мають право на пенсію за цим Законом - з дня звільнення зі служби, але не пізніше того дня, до якого їм надавалося грошове забезпечення. Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
У квітні 2006 року він офіційно звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату з вимогою щодо призначення пенсії, однак відповіддю від 25.04.2006 року у призначенні пенсії було відмовлено.
На повторне звернення до військового комісаріату йому була надіслана відповідь від 21.01.2007 року, в якій зазначалось, що у зв`язку з тим, що з 31.05.1993 року по 09.11.1995 року він проходив службу в органах УМВС, із заявою про призначення пенсії йому слід звернутися до пенсійного відділу МВС.
19.09.2007 року позивач звернувся до Головного Управління ПФУ в Запорізькій області з заявою про нарахування пенсії у відповідності п. "б" ст. 12 зазначеного Закону, починаючи з 01.03.2006 року, та про виплату заборгованості по неотриманій пенсії.
До заяви були додані всі необхідні документи, однак листом заступника начальника Головного управління ПФУ в Запорізькій області Галицької В.Л. № 1488/П-27 від 09.10.2007 року у задоволенні вимог йому фактично було відмовлено з мотивів необхідності надання Головному управлінню ПФУ уповноваженим структурним підрозділом МВС України додаткових документів.
Після цього він неодноразово звертався з заявами до уповноважених структурних підрозділів військового комісаріату та МВС України, надавав необхідні документи та розрахунки стажу роботи, однак виплата пенсії здійснена не була.
Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Управління МВС України в Запорізькій області в частині не нарахування йому пенсії у відповідності до п. "б" ст. 12 закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб керівного та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції від 04.07.2002 року , починаючи з 01.03.2006 року, зобов`язати Головне управління ПФУ в Запорізькій області нарахувати їй пенсію у відповідності до п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб керівного та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", в редакції від 04.07.2002 року, починаючи з 01.03.2006 року, зобов`язати зробити перерахунок та виплатити заборгованість по неотриманій пенсії з 01.03.2006 року по теперішній час, зобов`язати Управління МВС України в Запорізькій області надати УПФУ всі необхідні для призначення пенсії документи.
Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 15.07.1978 року по 06.10.1992 року позивач проходив військову службу, а з 31.05.1993 року по 09.11.1995 року працював у Шевченківському РВ ЗМУ МВС України в Запорізькій області. Звільнився ОСОБА_1 у віці 34 роки і на момент звільнення його вислуга років складала 16 років 08 місяців.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 „Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, Міністерству внутрішніх справ та іншим органам, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» було доручено забезпечити проведення інвентаризації пенсійних справ, виплатних та інших документів, необхідних для виконання функцій з призначення і виплати пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, передачу їх до 1 січня 2007 року органам Пенсійного фонду України згідно з актами, складеними за формою, що затверджується органами, зазначеними у цьому пункті, за погодженням з Пенсійним фондом України, та виплату пенсій до визначеного строку.

01 березня 2006 року позивачу виповнилося 45 років, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з приводу призначення пенсії він звернувся у вересні 2007 року, відповідь про відмову отримав у жовтні 2007 року(а.с.25), з адміністративним позовом про визнання неправомірною бездіяльність посадових осіб УМВС України в Запорізькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про нарахування пенсії звернувся у березні 2009 року.

Даних про звернення у період з 2006 по 2007 роки з приводу призначення пенсії до УМВС України в Запорізькій області позивач не надав.

Вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_2 у даному позові не заявляв.

Встановивши зазначені обставини, суд правомірно відмовив у задоволенні заявленого ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Управління УМВС України в Запорізькій області адміністративного позову, пославшись на пропуск позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, і на пропуск якого наполягало управління ПФУ в Запорізькій області(а.с.33).

Як передбачено ст.ст. 99, 100 КАС України у редакції, що діяла на час розгляду справи, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Посилання ОСОБА_1 на його звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який стороною у даній справі на являється, та на оскарження дій останнього у судовому порядку, підставами для поновлення пропущеного процесуального строку по даній справі суд не визнав.

Крім того, судом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 до ГУ ПФ України в Запорізькій області та відмови останнього у призначенні пенсії ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» діяла у редакції Закону від 04.04.2006 року№ 3591-ІУ, п.б якої передбачав обовязкову умову для призначення пенсії по вислузі років досягнення 45-річного віку на момент припинення служби, а не після звільнення зі служби.

Враховуючи, що позивач не підпадає під вказані вимоги Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених зі служби, та деяких інших осіб у редакції Закону від 04.04.2006 року, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідає нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, оскільки полягають у висловленні тих же обставин, які позивач визначив, як підстави позову, та які досліджувались і перевірялись при розгляді справи судом першої інстанції, що належним чином відображено у постанові суду.

Судове рішення є мотивованим і по суті правильним, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2009 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді :