Справа № 2а-1670/6970/11
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2011-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/6970/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чеснокової А.О.,

при секретарі Пшенишному В.С.,

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до УМВС України в Полтавській області в особі ВГІРФО Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, ВГІРФО ГУМВС України в Київській області, третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Автозаводського району м. Кременчука про визнання незаконним та скасування рішеня, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2011 року позивач ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до УМВС України в Полтавській області в особі ВГІРФО Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, ВГІРФО ГУМВС України в Київській області, третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Автозаводського району м. Кременчука про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на задоволення протесту прокуратури Київської області, позивачем скасовано та вилучено дозвіл на імміграцію ОСОБА_2 ОСОБА_3 з підстав неправомірної видачі вказаного документу. Зазначав, що при наданні документів до ВГІРФО ГУМВС України в Київській області для оформлення дозволу на імміграцію, посилався на факт батьківства громадянки України ОСОБА_5 та не міг знати, що зазначений документ оформлений позивачем з інших підстав.

У судове засідання позивач не з'явився, надав суду клопотання, яким позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача УМВС в Полтавській області проти задоволення позову заперечував.

В судове засідання третя особа та ВГІРФО Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області не з'явилися, в матеріалах справи наявні клопотання про розгляд справ за відсутності їх представників.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 ОСОБА_3 є громадянином ОСОБА_4 та проживає в Україні на підставі дозволу на імміграцію в Україну, виданому відділом ГІРФО ГУМВС України в Київській області 19 жовтня 2004 року № 17/-12.02, та має посвідку на постійне проживання.

08 травня 2009 року позивач у зв'язку зі зміною місця проживання зареєструвався у м. Кременчуці Полтавської області, де фактично проживає на теперішній час.

17 травня 2009 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 провів заміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку із досягненням 45-річного віку на відповідний документ серії ПЛ № 295/2010.

В травні 2011 року позивач звернувся до УГІРФО УМВС України в Полтавській області із клопотанням про прийняття останнього до громадянства України на підставі статті 9 Закону України "Про громадянство України" (з підстав безперервного проживання на території України протягом останніх п'яти років).

30 червня 2011 року до ВГІРФО ГУМВС України в Київській області з прокуратури Київської області надійшов протест № 07/1/2-2640 вих. про скасування дозволу на імміграцію від 19 жовтня 2004 року № 17/-12.02 громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3, у звязку з тим що у особовій справі позивача міститься документ, що не є дійсним на території України, за умови відсутності зазначення підстав для встановлення опікунства над повнолітньою особою, що суперечить вимогам статті 131 Кодекс про шлюб та сім'ю України (згідно вимог вказаної норми опіка встановлюється над неповнолітніми, які не досягли п'ятнадцяти років, і над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок душевної хвороби або недоумства). Так, в матеріалах імміграційної справи позивача наявне свідоцтво про опікунство від 03 лютого 1980 року № 01, видане у м. Ха Таі Республіки В'єтнам, що стало підставою для видачі позивачу дозволу на імміграцію в Україні від 19 жовтня 2004 року № 17/-12.02.

Рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 30 червня 2011 року, прийнятим на задоволення протесту Прокуратури Київської області, позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

На підставі Рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 30 червня 2011 року 21 липня 2011 року ВГІРФО Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області у ОСОБА_2 ОСОБА_3 вилучено посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Позивач, не погоджуючись із позицією відповідача щодо правомірності Рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 30 червня 2011 року про скасування гр. ОСОБА_2 ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну, вважає останнє необґрунтованим, протиправним, таким, що суперечить законодавству з питань імміграції, обмежує та порушує права, свободи та інтереси позивача, оскільки прийняте без урахування фактичних обставин, з порушенням діючого законодавства, а також без наявності правових підстав для прийняття, внаслідок чого спірне рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку Рішенню ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 30 червня 2011 року, суд виходить з наступного.

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України про імміграцію.

Так, статтею 4 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів:

1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України;

2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України;

3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США, зареєстровану у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;

4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України;

5) особи, які раніше перебували в громадянстві України;

6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти;

7) особи, які безперервно прожили на території України протягом трьох років з дня надання їм статусу біженців в Україні чи притулку в Україні, а також їхні батьки, чоловіки (дружини) та неповнолітні діти, які проживають разом з ними.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в'їзду та перебування на території України.

Судом встановлено, що дозвіл на імміграцію від 19 жовтня 2004 року № 17/-12.02 позивачу надано відділом ГІРФО ГУМВС України в Київській області на підставі пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію", проте, як слідує з пояснень позивача, ОСОБА_2 ОСОБА_3 в 2004 році звертався до відповідача із клопотанням про надання дозволу на імміграцію в Україні відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію", як батько громадянки України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження наявна в матеріалах справи а.с. 12).

З урахуванням того факту, що на час звернення позивача до відділу ГІРФО ГУМВС України в Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україні (2004 рік) останній мав доньку - громадянку України (ІНФОРМАЦІЯ_1), то є підстави стверджувати, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 мав усі необхідні правові підстави для отримання дозволу на імміграцію в Україні від 19 жовтня 2004 року № 17/-12.02.

Разом із тим, судом приймається пояснення позивача, що документи, видані позивачеві (Дозвіл на імміграцію в Україні від 19 жовтня 2004 року № 17/-12.02 та тимчасова посвідка на постійне проживання), не містять відомостей, що свідчать на підставі якого пункту та статті отриманий дозвіл на імміграцію, що унеможливило звернення ОСОБА_2 ОСОБА_3 до органів ГІРФО ГУМВС України в Київській області з метою усунення допущених неточностей.

За таких підстав суд погоджується із правомірністю позовних вимог щодо скасування Рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 30 червня 2011 року про скасування громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україні.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірності прийняття Рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 30 червня 2011 року про скасування громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ОСОБА_3 до УМВС України в Полтавській області в особі ВГІРФО Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, ВГІРФО ГУМВС України в Київській області, третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Автозаводського району м. Кременчука про визнання незаконним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 30 червня 2011 року про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3 .

Зобов'язати ВГІРФО Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області повернути ОСОБА_2 ОСОБА_3 посвідку на постійне місце проживання серії ПЛ № 295/2010.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2011 року.

Суддя А.О. Чеснокова