Справа № 803/1606/15
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року Справа № 803/1606/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача Максимчука Ю.В.,

представника відповідача Остапчука Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання частково протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (далі - позивач, ТзОВ «Агротехніка») звернулося з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, Луцька ОДПІ), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 травня 2015 року № в частині зменшення позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 61290,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на хибність висновків Луцької ОДПІ, викладених в акті перевірки ТзОВ «Агротехніка» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявлених на рахунок платника у банку за січень, лютий 2015 року, а саме: щодо недійсності операцій з поставки сільськогосподарської продукції від ТзОВ «Енокс» та безпідставності віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту за наслідками господарських операцій із ТзОВ «Енокс». На спростування висновків податкового органу позивач зазначає, що ТзОВ «Агротехніка» дотримано встановленого законодавством порядку формування податкового кредиту за господарськими операціями із ТзОВ «Енокс», доказом чого є належним чином виписані податкові, видаткові накладні та відповідні розрахункові документи, а твердження Луцької ОДПІ про недійсність господарських операцій між ТзОВ «Агротехніка» та ТзОВ «Енокс» спростовуються наявними первинними документами. Встановлений перевіркою факт неправомірного включення до податкового кредиту грудня 2014 року податку на додану вартість по постачальниках ДП «Волиньстандартметрологія» та ТзОВ «СМП» позивачем не оспорюється.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях на адміністративний позовних вимог товариства не визнав, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки, вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідно до вимог чинного законодавства, просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію податкового органу, викладену у письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову ТзОВ «Агротехніка».

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 15.04.2015 року по 30.04.2015 року Луцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Агротехніка» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявлених до відшкодування на рахунок платника у банку за січень, лютий 2015 року, за результатами якої 12.05.2015 року складено акт №1851/15.2/21750952 (а.с.7-20).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2 та пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Зокрема встановлено, що ТзОВ «Агротехніка» завищено суму податкового кредиту грудня 2014 року на суму 62319,48 грн., внаслідок чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту грудня 2014 року (р.19 декларації) на 62319,48 грн., що призвело до завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.24 декларації січня 2015 року) на 62319,48 грн. та завищення суми непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду (р.31 декларації за лютий 2015 року) на суму 62319,48 грн. Дане порушення не вплинуло на суму бюджетного відшкодування.

На підставі вищевказаного акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 26 травня 2015 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 62319,00 грн. (а.с.6).

Як вбачається з акту перевірки, висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту грудня 2014 року на загальну суму 62319,48 грн. базується на тому, що до податкового кредиту зазначеного періоду ТзОВ «Агротехніка» включено суму ПДВ в розмірі 1028,81 грн. по постачальниках ДП «Волиньстандартметрологія» на суму ПДВ - 687,72 грн. та ТзОВ «СМП» на суму ПДВ - 341,09 грн., що не підтверджені податковими накладними та іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 ПК України. Зазначене порушення позивачем не оспорюється.

Крім того, контролюючим органом зроблено висновок про безтоварність господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Енокс», який базується на тому, що відповідно до довідки Іллічівської ГУ ДФС в Одеській області від 18.03.2015 року №146/15-03-22-01-0304/38759205 про результати проведення зустрічної звірки ТзОВ «Енокс» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ПП «Інкар» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року, встановлено, що в силу недійсності операцій з продажу сільськогосподарської продукції - сої, шроту соняшникового та макухи соняшникової ПП «Інкар» в адресу ТзОВ «Енокс» на загальну суму 493926,75 грн. за вересень 2014 року, ТзОВ «Енокс» не могло поставити сільськогосподарську продукцію, придбану у ПП «Інкар», в адресу ТзОВ «Агротехніка» на загальну суму 367744,00 грн., в тому числі ПДВ - 61290,67 грн. (а.с.70-79).

Однак, суд вважає висновки Луцької ОДПІ такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Отже, ПК України визначає, що обов'язковою умовою для правомірного формування платником податків податкового кредиту є податкова накладна, яка засвідчує факт придбання товарів (послуг) з метою їх подальшого використання в межах господарської діяльності.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів Луцької ОДПІ про безтоварний характер угод, укладених між позивачем та його контрагентом «Енокс», судом при розгляді справи підлягали з'ясуванню обставини щодо фактичного здійснення господарських операцій із ТзОВ «Енокс», за якими позивачем сформовано податковий кредит у охоплений перевіркою період.

Судом встановлено, ТзОВ «Агротехніка» зареєстроване як юридична особа 30.01.1997 року та основними видами діяльності позивача є, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ (а.с.55).

Як свідчать матеріали справи, 02 вересня 2014 року між ТзОВ «Енокс» (постачальник) та ТзОВ «Агротехніка» (покупець) укладено договір поставки №КВ-83-2-2-1238, предметом якого є поставка товару (згідно специфікації №1 від 02 вересня 2014 року - макухи соняшникової) (а.с.21-23). Пунктом 1.2 розділу 1 договору передбачено, що поставка товару за цим договором здійснюється окремими партіями. Найменування товару, асортимент, ціна за одиницю товару, та інша інформація вказується у Специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін, і становлять невід'ємну частину даного договору.

В розділі 3 договору передбачено, що передача товару покупцеві здійснюється згідно правил «Інкотермс-2010», умови поставки товару узгоджуються сторонами в специфікації. Зокрема, в пункті 3.2 розділу 3 договору зазначено, що постачальник зобов'язується надати в момент передачі товару покупцю належно оформлені документи: оригінал накладних на відпуск товару, оригінал податкових накладних, оригінал товарно-транспортних накладних.

На виконання умов вказаного договору ТзОВ «Енокс» протягом вересня 2014 року здійснило поставки товару - макухи соняшникової, що підтверджується видатковою накладною від 12.09.2014 року №Сн-0000290 та податковими накладними від 10.09.2014 року №283, від 11.09.2014 року №289, від 12.09.2014 року №290 (а.с.24, 25, 26, 27,) товарно-транспортними накладними від 05.09.2014 (а.с.31-32, 36-37, 41-42), а також документами щодо контролю якості товару (а.с.29, 33-35, 38-40, 43).

Відповідно до платіжних доручень від 10.09.2014 року №580005978 та від 11.09.2014 року №580005982 (а.с.65-66) вбачається факт проведення позивачем оплати за придбаний у ТзОВ «Енокс» товар. Крім того, отриманий від даного контрагента товар був оприбуткований позивачем, про що свідчить журнал реєстрації надходження продукції за вересень 2014 року (а.с.28).

Водночас із досліджених в судовому засіданні первинних документів по господарських операціях позивача із контрагентом-постачальником ТзОВ «Енокс» вбачається, що останні повністю відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують реальне виконання сторонами своїх господарських зобов'язань.

Крім того, судом встановлено, що придбаний позивачем у ТзОВ «Енокс» товар - макуха соняшникова був використаний у межах господарської діяльності товариства, зокрема, реалізований ТзОВ «Галичхутро» та ТзОВ «ВМП», що підтверджується видатковими накладними (а.с.44, 47), довіреностями на отримання товару (а.с.45, 46, 48).

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що в ході зустрічної звірки ТзОВ «Енокс» щодо документального підтвердження господарських відносин із ПП «Інкар», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року податковий орган - ДПІ у м.Іллічівську встановив відсутність реального характеру угод, з огляду на що усі подальші господарські операції по ланцюгу до підприємств-покупців також є безтоварними. Суд вважає, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Водночас, Європейський суд з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03, п. 71 рішення) вказав, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Відтак наявність ознак фіктивності у діяльності контрагента ТзОВ «Енокс» чи порушення останнім правил здійснення господарської діяльності, порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку сама по собі не свідчить про недійсність господарських операцій, проведених із позивачем.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття податкового повідомлення-рішення від 26 травня 2015 року № в частині зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 61290,19 грн., а тому позовні вимоги ТзОВ «Агротехніка» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір в сумі 182,70 грн., сплачений при подачі позовної заяви до суду згідно платіжного доручення №1733 від 09.07.2015 року.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 26 травня 2015 року № в частині зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 61290,19 грн. (шістдесят одна тисяча двісті дев'яносто грн. 19 коп.).

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Єршова, будинок 11, ) судові витрати в сумі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Постанова в повному обсязі складена 04 серпня 2015 року.