Справа № 803/875/14
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 р. Справа № 876/6650/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ректора Волинського інституту економіки та менеджменту на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.06.2014 р. у справі №803/875/14 за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Волинського інституту економіки та менеджменту про визнання дій протиправними,

встановив:

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.06.2014 р. у справі №803/875/14 за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Волинського інституту економіки та менеджменту про визнання протиправними дій ректора, голови приймальної комісії Волинського інституту економіки та менеджменту по відмові в задоволенні запиту на інформацію за №1007 від 25.11.2013 р. від Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України», позов було задоволено, визнано протиправними дії ректора, голови приймальної комісії Волинського інституту економіки та менеджменту по відмові в задоволенні запиту на інформацію за №1007 від 25.11.2013 року від Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України».

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та відмовити у позові. Апеляційна скарга мотивована неврахуванням того, що інститут не є органом державної влади, чи органом місцевого самоврядування, не виконує делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень, тому не є розпорядником інформації в розумінні статті 13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації». Позивач є громадською організацією зі статусом юридичної особи, що виключає можливість бути запитувачем інформації, оскільки запитувачем може бути об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень. Підтвердив, що заклад, який він представляє, має відповідну акредитацію ІІІ рівня і ліцензування та проводить навчання на 7 факультетах.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як правильно встановив суд першої інстанції, 25.11.2013 р. Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» направила розпоряднику інформації, ректору, голові приймальної комісії Волинського інституту економіки та менеджменту запит на інформацію з проханням надати належним чином засвідчені копії: Статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; довідки про включення ВНЗ до Державного реєстру ВНЗ України з додатками; ліцензії ВНЗ та додатків до неї; витягу ВНЗ із ЄДРПОУ; правил прийому до ВНЗ у 2014 році; положення про приймальну комісію ВНЗ; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ; плану роботи та графіку засідань приймальної комісії ВНЗ.

12.12.2013 р. на запит скаржник направив відповідь, у якій зазначив, що правила прийому до Волинського інституту економіки та менеджменту на 2014 рік, затверджені головою приймальної комісії 26.11.2013 року, подано на погодження до Міністерства освіти і науки відповідно до п. 4.1 Умов прийому до вищих навчальних закладів України у 2014 році, затверджених наказом МОН України від 29.10.2013 року №1510 та зареєстрованих Міністерством юстиції України 31.10.2013 року за №1855/24387. Після погодження Правил прийому МОН України їх буде оприлюднено на сайті інституту (www.viem.edu.ua), де можна ознайомитися також з ліцензією, виданою МОН МО України від 12.06.2012 року. Для ознайомлення з іншими документами позивачу слід звернутися до МОН України та із заявою про надання права вести спостереження за роботою приймальної комісії інституту.

Частиною 3 статті 23 Закону «Про доступ до публічної інформації» оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Суд першої інстанції правильно встановив, що Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» є юридичною особою у формі громадської організації, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 12.05.2014 р. №18655052. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 21 Закону України «Про громадські об'єднання» позивач, як громадське об'єднання, має право одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, серед інших, є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень. Таким чином, Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» наділений правом у порядку, визначеному законом, одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Згідно із п. 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Суд першої інстанції правильно визначив, що Міністерство освіти і науки України як центральний орган виконавчої влади (суб'єкт владних повноважень), що реалізує державну політику у сфері освіти, надаючи Волинському інституту економіки та менеджменту ліцензію на освітню діяльність, надав йому повноваження із надання освітніх послуг, пов'язаних із здобуттям вищої освіти та кваліфікації, відповідно до вимог стандартів вищої освіти. У зв'язку із вказаним, вищий навчальний заклад стосовно інформації, пов'язаної з виконанням ним своїх обов'язків із надання освітніх послуг на підставі ліцензії на освітню діяльність, в розумінні вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», є розпорядником публічної інформації, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що знаходиться у володінні такого навчального закладу.

Статтею 1 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що вищий навчальний заклад приватної форми власності - вищий навчальний заклад, заснований на приватній власності і підпорядкований власнику (власникам). Відповідно до положень абзацу 2 частини 2 статті 21 вказаного Закону власник (власники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) делегують свої повноваження керівникові або вищому колегіальному органу громадського самоврядування вищого навчального закладу. За приписами частини 1 статті 32 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор (президент).

Згідно з вимогами статті 16 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань запитів на інформацію розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію та надання консультацій під час оформлення запиту. Запит, що пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань запитів на інформацію. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини 1 статті 5 вказаного Закону). Пункт 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає обов'язки розпорядників інформації, одним з яких є надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації. Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (частина 1статті 20 вказаного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Суд першої інстанції правильно визначив, що інформація, яка запитувалась позивачем, не належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Скаржником не доведено наявність жодної з передбачених законом підстав для відмови у наданні запитуваної інформації. При цьому, у спірних правовідносинах відсутні умови, визначені статтею 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в частині відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк у зв'язку із можливим виготовленням копій документів обсягом більш як 10 сторінок. У відповіді від 05.12.2013 р. Волинського інституту економіки та менеджменту №498 відсутні дані про необхідність позивачу здійснити оплату за виготовлення копій, не вказано суму відшкодування і реквізити відповідних платіжних рахунків. Однак, згідно з вимогами частини 3 статті 21 вказаного Закону у разі, якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. Таку оплату скаржник не визначав. Крім того, в запиті №1007/4-13 від 25.11.2013 року позивач вказав, що готовий виконати всі зобов'язання, покладені на нього, як на запитувача інформації ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до вимог частини 2 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року N 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», в якій вказано, що повідомлення запитувача інформації про можливість ознайомитися із запитуваною інформацією на сайті розпорядника публічної інформації суперечить частині другій статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до якої відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, вважається протиправною відмовою в наданні інформації, оскільки офіційний сайт є загальнодоступним джерелом.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» встановлює, що доступ до інформації забезпечується двома шляхами: шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації і надання інформації за запитами на інформацію. Тому виконання розпорядником обов'язку щодо оприлюднення публічної інформації не звільняє від обов'язку надати публічну інформацію на запит.

З положень частини 1 пункту 1 і 7 частини 2 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» вбачається, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач, серед іншого, має право оскаржити відмову в задоволенні запиту на інформацію, а також інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ректора Волинського інституту економіки та менеджменту залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.06.2014 р. у справі №803/875/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Шавель Р.М.