Справа № 813/1840/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року №813/1840/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представників позивача Гавришко А.М., Савки Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Червоноградводоканал» до Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 18.12.2014 року №, №, -

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство «Червоноградводоканал» (надалі по тексту - КП «Червоноградводоканал») звернулося до суду з позовною заявою до Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - Сокальська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), у якій, із врахуванням уточнених позовних вимог, просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.12.2014 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки податковим органом та при оформленні її результатів мало місце недотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

Ухвалою судді від 15.04.2015 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалами судді від 28.04.2015 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник відповідача надала суду письмові заперечення проти позову, в яких послалася на обґрунтованість висновків акта перевірки від 05.12.2014 року №813/13-29-15-05/00185347 про результати перевірки своєчасності сплати КП «Червоноградводоканал» узгодженої суми податкового зобов'язання до бюджету. Тож, відповідач вважає такі висновки законними та обґрунтованими, а винесені на їх підставі оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що не підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові та уточненнях до нього.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, проте останнім було подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, представником відповідача в судових засіданнях, що відбулись, зокрема, 03.06.2015 року та 15.06.2015 року уже були надані усні пояснення по суті спору. Таким чином, судом ухвалено в силу ст.128 КАС України здійснювати розгляд справи у відсутності уповноваженого представника відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що КП «Червоноградводоканал» 27.03.1996 року зареєстроване Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради Львівської міської ради за адресою: 80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Л.Українки, буд. №1, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серії А00 №536267, ідентифікаційний код - 00185347. Окрім того, як з'ясовано судом, КП «Червоноградводоканал» перебуває на податковому обліку як платник податків та є, зокрема, платником із плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

З матеріалів справи вбачається, що посадовою особою відповідача 05.12.2014 року на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України було проведено перевірку позивача з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин до бюджету, якою встановлено, що Підприємством порушено вимоги п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №813/13-29-15/00185347 від 05.12.2014 року.

Позивачем 15.12.2014 року було надіслано контролюючому органу письмові заперечення до акту перевірки, де Підприємство повідомило про незгоду з висновками перевірки.

Однак, за результатами розгляду заперечень позивача відповідачем направлено відповідь за №3005/10/13-29-15-00/1506 від 18.12.2014 року на заперечення про правомірність висновків проведеної перевірки.

Більш того, на підставі акту перевірки №813/13-29-15/00185347 від 05.12.2014 року за порушення граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення Сокальською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області було винесено податкові повідомлення-рішення:

-№ від 18.12.2014 року, яким на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку на 17 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 17 100,00 грн. зобов'язано Підприємство сплатити штраф у розмірі 10 % (у сумі 1 700,00 грн.);

-№ від 18.12.2014 року за затримку на 436, 366, 344, 337, 332, 288, 282, 165, 123, 53 календарні дні сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 201 606,05 грн., яким зобов'язано Підприємство сплатити штраф у розмірі 20%, що у сумі становить 40 321,21 грн.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

При цьому, рішенням Головного управління ДФС у Львівській області від 26.02.2015 року про результати розгляду первинної скарги, оскаржувані податкові повідомлення-рішення було залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 26.03.2015 року про результати розгляду повторної скарги, оскаржувані податкові повідомлення-рішення також були залишені без змін.

Тож, не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з означеним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Перевіркою встановлено, що в порушення п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України позивачем несвоєчасно сплачено самостійно визначене грошове зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Так, матеріалами справи підтверджується, що, згідно із: -податковим розрахунком від 06.08.2013 року №, позивачем було задекларовано податкове зобов'язання за 2 квартал 2013 року в сумі 96 965,46 грн. (граничний термін сплати 19.08.2013 року) та сплачено плату за користування надрами для видобування корисних копалин: 05.09.2013 року за платіжним дорученням від 05.09.2013 року №254 - у сумі 17 100,00 грн. із затримкою сплати 17 календарних днів; 11.10.2013 року за платіжним дорученням від 11.10.2013 року №688 - у сумі 10 000,00 грн. із затримкою сплати 53 календарних дні; 20.12.2013 року за платіжним дорученням від 20.12.2013 року №952 - у сумі 17 100,00 грн. із затримкою сплати 123 календарних дні; 31.01.2014 року за платіжним дорученням від 31.01.2014 року №1121 - у сумі 5 000,00 грн. із затримкою сплати 165 календарних днів; 17.07.2014 року за платіжним дорученням від 17.07.2014 року №11 - у сумі 206,35 грн. із затримкою сплати на 332 календарних дні; 22.07.2014 року за платіжним дорученням від 22.07.2014 року №12 - у сумі 59,73 грн. із затримкою сплати на 337 календарних днів; 29.10.2014 року за платіжним дорученням від 29.10.2014 року - у сумі 47 401,40 грн. із затримкою сплати на 436 календарних днів;

-розрахунком від 14.11.2013 року №, позивачем задекларовано податкове зобов'язання за 3 квартал 2013 року в сумі 94 311,61 грн. (граничний термін сплати 19.11.2013 року) та зараховано плату за користування надрами для видобування корисних копалин: 29.10.2014 року за платіжним дорученням від 29.10.2014 року №Е1029R4VV3N - у сумі 82 047,80 грн. із затримкою сплати узгодженої суми податкового зобов'язання 344 календарних дні; 20.11.2014 року за платіжним дорученням від 20.11.2014 року №277 - у сумі 12 263,80 грн. із затримкою сплати узгодженої суми податкового зобов'язання на 366 календарних днів;

-розрахунком від 04.02.2014 року №, позивачем задекларовано податкове зобов'язання за 4 квартал 2013 року у сумі 123 862,72 грн. (граничний термін сплати 19.02.2014 року) та зараховано плату за користування надрами для видобування корисних копалин: 28.11.2014 року за платіжним дорученням від 28.11.2014 року №382 - у сумі 5 641,45 грн. із затримкою сплати узгодженої суми податкового зобов'язання на 282 календарних дні; 04.12.2014 року за платіжним дорученням від 04.12.2014 року - у сумі 21 885,50 грн. із затримкою сплати узгодженої суми податкового зобов'язання на 288 календарних днів.

Таким чином, зважаючи на те, що частина суми самостійно задекларованих зобов'язань (17 000,00 грн.) була сплачена із затримкою до 30 календарних днів та частина (201 606,05 грн.) із затримкою більше 30 календарних днів, контролюючий орган застосував штрафні санкції у розмірі 10% та 20% погашеної суми податкового боргу.

Згідно з п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, позивачем жодним чином не спростовується інформація, на яку посилається відповідач, в частині дат фактичної сплати податкових зобов'язань, а також даних щодо підстав виникнення заборгованості.

Разом з тим, позивач обумовлює виникнення несвоєчасної сплати відповідних податкових зобов'язань, наявністю рішення контролюючого органу №18 від 20.05.2013 року про розстрочення грошових зобов'язань та наголошує, що тарифи на послуги із централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП «Червоноградводоканал» тривалий час затверджуються планово-збитковими та економічно необґрунтованими, внаслідок чого Підприємство працює збитково.

Судом при розгляді справи з'ясовано, що відповідачем було прийнято 20.05.2013 року рішення про розстрочення грошових зобов'язань №18 та укладено 20.05.2013 року договір про розстрочення грошових зобов'язань позивача №19.

По договору №19 від 20.05.2013 року (термін дії до 09.12.2013 року) було розтерміновано борг з плати за користування надрами в сумі 115 316,10 грн. (основний платіж).

Відповідно до п.100.1 ст.100 ПК України, розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

В силу положень п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що оскільки на момент сплати позивачем сум грошових зобов'язань, згідно досліджених у судовому засіданні платіжних доручень та витягу із облікової картки платника, в останнього існував податковий борг, тому усі сплачені Підприємством суми, у відповідності до п.87.9 ст.87 ПК України, були спрямовані на погашення податкового боргу в календарному порядку його виникнення.

Окрім того, суд зазначає, що під час судового розгляду справи встановлено, що грошові зобов'язання, за якими виникло прострочення платежів є узгодженими.

У відповідності із пунктом 126.1 статті 126 названого Кодексу, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення, встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Зі змісту даної статті слідує, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Норма пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України поширюється також і на випадки, коли погашення податкового боргу відбулося в примусовому порядку, на підставі рішення суду, ухваленого згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

Зазначене пояснюється тим, що передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Ураховуючи наведене, розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Обставини, які зумовлюють застосування штрафу, передбаченого пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, виникають у силу самого факту погашення грошового зобов'язання з простроченням строків, передбачених Податковим кодексом України. Судове рішення не може встановити інших строків сплати узгодженого податкового зобов'язання порівняно з тими, що визначені нормами Податкового кодексу України. Тому судове рішення щодо стягнення податкового боргу (про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу або про надання дозволу на реалізацію майна, що знаходиться в податковій заставі) ухвалюється в тому разі, коли податковий борг наявний, тобто узгоджені грошові зобов'язання не були своєчасно сплачені.

Обсяг податкового обов'язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України. Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов'язань, визначених Податковим кодексом України, і не може нівелювати правове значення останніх.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Аналізуючи доводи позивача, суд звертає увагу на те, що Податковий кодекс України не ставить обов'язок платника податків щодо своєчасної сплати узгодженого податкового зобов'язання у залежність від наявності/відсутності коштів у платника податків для сплати такого зобов'язання.

Приписами Податкового кодексу України передбачено застосування до платника податків штрафних (фінансових) санкцій за прострочення строків сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Таким чином, наведені обставини та досліджені судом докази суд вважає достатніми для висновку про те, що Товариством порушено терміни сплати узгоджених сум грошового зобов'язання, визначених Податковим кодексом України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. А тому, посилання позивача на відсутність коштів для сплати узгодженого податкового зобов'язання не приймається судом до уваги.

Підсумовуючи викладене, оскільки позивачем несвоєчасно сплачено грошові зобов'язання, висновок податкового органу про порушення позивачем п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України та застосування штрафу відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України на думку суду є правомірним.

За таких обставин, суд за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Тож, саме на контролюючі органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платнику визначено відповідні грошові зобов'язання.

Відповідач у справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Водночас, докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається на обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача й доказами, наявними в матеріалах справи, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 94 КАС України, судові витрати позивачеві, якому відмовлено у позові, не відшкодовуються.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, що містить вимоги майнового характеру.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмір судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру розмір судового збору становить 0,06 розміру мінімальної заробітної плати, що встановлені законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду. Згідно ст.3 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Водночас, мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2015 року визначена у розмірі 1218 грн.

Враховуючи вищенаведене та виходячи із суми позовних вимог, розмір ставки судового збору за подання позову майнового характеру має становити 1 827,00 грн., 10 відсотків від якої 182,70 грн. При цьому, під час подання адміністративного позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Отже, оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд відмовляє у задоволенні позову, решта судового збору - 1 644,30 грн. (1 827,00 грн. - 182,70 грн.) підлягають стягненню з позивача до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-11, 14, 18, 19, 69-71, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства «Червоноградводоканал» (Львівська область, м.Червоноград, вул.Л.Українки, буд. №1; ) до Державного бюджету України (одержувач коштів - УДКСУ у Залізничному районі міста Львова; код одержувача 38007594; банк одержувача - ГУ ДКСУ у Львівській області; МФО - 825014; рахунок - 4003; код класифікації доходів бюджету - 22030001, призначення платежу «судовий збір, за подання позову Комунального підприємства «Червоноградводоканал» до Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, Львівський окружний адміністративний суд) решту суми судового збору у розмірі 1 644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений 03 серпня 2015 року.