Справа № 807/4040/13-а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 р. Справа № 876/3801/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Керод Х.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2014 р. у справі №807/4040/13-а за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2014 р. у справі №807/4040/13-а за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, позов було задоволено частково. Постановлено визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області № від 10.09.13 р.; №001629C47CB42A6C7E0B6EE043C0A8016D90FE від 13.11.13 р. Постановлено визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області № від 10.09.13 р. в частині визначення сум податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 278076,75 грн. за основним платежем та 69519,19 грн. за штрафними санкціями. В решті позовних вимог постановлено відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та відмовити у позові. Апеляційна скарга мотивована неврахуванням висновків акту перевірки позивача, яким встановлено, що позивач отримував доходи від надання транспортно-експедиторських послуг (які здійснювались за договорами транспортного експедирування), у яких немає чіткого розмежування суми винагороди та оплати третій особі - перевізнику. За умовами договорів розмір винагороди експедитора визначається у Заявках, які до перевірки не подані. На розрахункові рахунки позивача кошти від клієнтів - замовників поступали за надання транспортних послуг загальними сумами без чіткого розмежування суми винагороди та оплати третій особі-перевізнику. Перевіркою також встановлено розбіжність між доходами, отриманими позивачем від господарської діяльності за 2011 рік, 2012 рік, задекларованими підприємцем, та визначеними за результатами перевірки. Позивач до складу валового доходу від здійснення операцій з послуг транспортного експедирування включав лише суми самостійно визначеної власної винагороди, а не всі кошти, які поступили на розрахункові рахунки від контрагентів - замовників за надані транспортно-експедиційні послуги. Крім того, перевіркою встановлено, що позивач здійснював операції з послуг транспортного експедирування, де замовники за надані послуги сплачували кошти фізичній особі (експедитору-резиденту), а експедитор для виконання транспортних послуг залучав перевізників-нерезидентів. Позивач укладав договори з перевізниками-нерезидентами та оплачував їм вартість перевезення. Однак, під час перевірки позивач не представив документів, які б підтверджували, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як правильно встановив суд першої інстанції, Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді ГУ Міндоходів у Закарпатській області було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства позивачем за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, за результатами якої були складено акт перевірки №747/17-02/НОМЕР_2 від 23.08.2013 р. Актом встановлено порушення: п. 177.2 ст.177 розділу IV «Податок на доходи фізичних осіб» ПК України, внаслідок чого донараховано до сплати податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 рік - 300486,66 грн., за 2012 рік - 145735 грн.; пп. 164.2.11 п. 164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, пп. 170.9.1 - 170.9.2 п. 170.9 ст.170 ПК України, внаслідок чого донараховано до сплати податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік у розмірі 94972,19 грн. та штрафної санкції 80193,63 грн.; п. 160.1, п. 160.5 ст.160 ПК України, внаслідок чого донараховано податку з доходів нерезидентів за 2012 рік у розмірі 320808,35 грн.

На підставі вказаного акта та з урахуванням наслідків розгляду заперечень позивача на акт перевірки, 10.09.2013 р. відповідачем були складені два податкові повідомлення - рішення: №, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 363740,19 грн. за основним платежем та застосовані штрафні фінансові санкції розміром 90935,05 грн., разом - 454675,24 грн.; №, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших ніж, 11010400, у розмірі 320808,35 грн. та застосовані штрафні фінансові санкції розміром 80202,09 грн., разом - 401010,44 грн.

За наслідками адміністративного оскарження зазначені податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, а також було збільшено суму податку на доходи фізичних осіб на 33273,99 грн. за основним платежем та на 8318,5 грн. - за штрафними санкціями. Враховуючи збільшення податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №001629C47CB42A6C7E0B6EE043C0A8016D90FE від 13.11.13 р., яким позивачу було визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 33273,99 грн. за основним платежем та у розмірі 8318,5 грн. - за штрафними санкціями.

Суд першої інстанції підставно встановив, що підставою для донарахування позивачу податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування стало те, що в договорах транспортного експедирування (укладених позивачем з клієнтами-замовниками) не має чіткого розмежування суми винагороди та оплати третій особі - перевізнику. За умовами договорів розмір винагороди експедитора визначається у Заявках, однак позивачем не представлено Заявок. При здійсненні транспортно-експедиторської діяльності позивач кошти за надані послуги отримував у безготівковій формі без чіткого розмежування суми винагороди та оплати третій особі-перевізнику. Однак при цьому, позивач включав до складу валового доходу лише суми самостійно визначеної власної винагороди, а не всі кошти, які поступили на розрахункові рахунки від контрагентів - замовників за надані транспортно-експедиційні послуги.

Статтею 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування. Статтею 9 Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Враховуючи суть договору транспортного експедирування, кошти, що надходять платнику податку - експедитору, не є власністю такого платника податку і відповідно не включаються в дохід і не підлягають оподаткуванню. Доходом платника податку - експедитора є плата за виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до ст.9 Закону істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов'язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Водночас, відсутність в тексті договору, який укладався позивачем з клієнтами-замовниками, конкретного розміру плати експедитора не має правового значення, оскільки розмір плати експедитора погоджувався сторонами та фіксувався у актах виконаних робіт, а також калькуляціях, що додавались до актів виконаних робіт та підписувались сторонами. Однак скаржник свої висновки про порушення податкового законодавства зробив без врахування зазначених документів. На думку колегії суддів, неповне дослідження первинної документації без вини суб'єкта господарювання та викликана цим незрозумілість для перевіряючих договірних умов, не надає підстави для притягнення суб'єкта господарювання до відповідальності.

Більше того, стаття 181 ГК України передбачає можливість укладення господарських договорів спрощеним способом, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми і порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, суд першої інстанції підставно визнав протиправними податкові повідомлення-рішення № від 10.09.13 р. та №001629C47CB42A6C7E0B6EE043C0A8016D90FE від 13.11.13 р.

Суд першої інстанції правильно встановив, що підставою для донарахування позивачу податкового зобов'язання по податку з доходів нерезидентів за 2012 рік у розмірі 320808,35 грн. стало те, що позивач здійснював операції з послуг транспортного експедирування, де замовники за надані послуги сплачували кошти позивачу (експедитору-резиденту), а експедитор для виконання транспортних послуг залучав перевізників-нерезидентів: фірму Gazda Plus s.r.o., фірму East-West Transport, фірму Gazda a.s., фірму IBL Logistic s.r.o., фірму Intran Logistics, фірму Real Transport s.r.o. Позивач укладав договори з перевізниками-нерезидентами та оплачував їм вартість перевезення.

Відповідно до п. 13.5 ст.13 ПК України для отримання права на зарахування податків та зборів, сплачених за межами України, платник зобов'язаний отримати від державного органу країни, де отримується такий дохід (прибуток), уповноваженого справляти такий податок, довідку про суму сплаченого податку та збору, а також про базу та/або об'єкт оподаткування. Зазначена довідка підлягає легалізації у відповідній країні, відповідній закордонній дипломатичній установі України, якщо інше не передбачено чинними міжнародними договорами України.

Згідно з пп. 14.1.122 «а», «в», пп. 14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України: нерезиденти - це: іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України; фізичні особи, які не є резидентами України; податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - самозайнята особа, яка незалежно від способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 га розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.103.1, п.103.2 ст.103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України. Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті. Відповідно до п.103.4 ст.103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України. Згідно з п. 103.5., п. 103.6 ст.103 ПК України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України. У разі потреби така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або органом державної податкової служби під час розгляду питання про повернення сум надміру сплачених грошових зобов'язань на іншу дату, що передує даті виплати доходів.

Згідно з п. 103.9 ст.103 ПК України особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов'язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Відповідно до п. 103.10 ст.103 ПК України у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

За період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. позивач виплатив кошти перевізникам-нерезидентам за надані послуги з перевезення на загальну суму 5346805,86 грн., в т.ч. нерезиденту ОСОБА_3 21.12.2011 р. виплатив 10297,77 грн.; фірмі East- West Transport 21.12.2011 р. виплатив 22223,37 грн., 02.02.2012р. - 19563,66 грн.; фірмі Gazda a.s. 07.09.2011р. виплатив 74828.48 грн.; фірмі Gazda Plus s.r.o. 26.09.2011 p., 15.11.2011 р., 07.12.2011 р. виплатив 798810,55 грн. та 26.01.2012 р., 02.02.2012 р., 23.03.2012 р., 04.04.2012 р., 25.04.2012 р., 16.05.2012 р., 31.05.2012 р., 21.06.2012 р., 25.06.2012р., 11.07.2012 р., 08.08.2012 р., 19.09.2012 р., 16.10.2012 р., 06.11.2012 р., 15.11.2012 р. виплатив 3835801,91 грн.; фірмі IBL Logistic s.r.o. 18.07.2011 р., 18.08.2011 р., 12.10.2011 р. виплатив 141882,62 грн.; фірмі Intran Logistics 18.07.2011 р., 12.10.2011 р., 15.11.2011 р., 21.12.2011 р. виплатив 222356,34 грн. та 02.02.2012 р. - 748,56 грн.; фірмі Real Transport s.r.o. 05.07.2011 p., 12.10.2011 p., 15.11.2011 р., 07.12.2011 p. виплатив 57490,31 грн. та 13.03.2012 р., 12.04.2012 р., 12.06.2012 р., 11.07.2012 р., 19.09.2012 р., 30.11.2012 р. виплатив 162802,29 грн.).

Хоча під час перевірки позивач не представив довідок чи інших документів, які б підтверджували, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, він надав із запереченнями від 02.09.2013р. №109 (до акта перевірки) копії довідок про підтвердження статусу нерезидента ОСОБА_3 (Словацька Республіка) за 2011 та 2012 р. (виданих 20.08.201З р.), довідки про підтвердження статусу нерезидента фірми Gazda Plus s.r.o. (Чеська Республіка) за 2011р. (виданої 26.03.2012р.), за 2012 р. (виданої 13.03.2013р.), довідки про підтвердження статусу нерезидента фірми IBL Logistic s.r.o. (Словацька Республіка) за 2011 рік (виданої 16.08.2013р.), довідок про підтвердження статусу нерезидента фірми Real Transport s.r.o. (Словацька Республіка) за 2011 та 2012 рік (виданих 16.08.2013 р.). Вказані копії довідок нотаріально засвідчені лише 02.09.2013р., а довідки про підтвердження статусу нерезидентів Словацької Республіки не засвідчені спеціальним штампом «Apostille». Крім того, позивачем не були надані довідки про підтвердження статусу нерезидента фірм East-West Transport, Gazda a.s., IBL Logistic s.r.o. за 2012 р., Intran Logistic за 2011 та за 2012 роки.

Водночас, у позивача наявна довідка про підтвердження статусу нерезидента фірми Gazda Plus s.r.o. (резидент Чеської республіки) за 2010 р., видана 17.03.2011 р.

Згідно з п.1, п. 2 ст. 18 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах (підписана 28.05.2001 р; ратифікована 10.01.2002 р; набула чинності 18.11.2002 р.) документи складені або засвідчені компетентним органом однієї Договірної Сторони та підтверджені підписом уповноваженої особи й офіційною печаткою, є дійсними на території другої Договірної Сторони без подальшого засвідчення.

Відповідно до п.103.8 ст. 103 ПК України особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати правила міжнародного договору України, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року. Таким чином, позивач, як особа, що виплачує доходи нерезидентові, отримавши від нерезидента довідку за попередній звітний період (2010 рік) мав законне право застосувати правила міжнародного договору України, щодо звільнення від оподаткування доходів фірми Gazda Plus s.r.o. (резидент Чеської республіки) у 2011 році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року (довідка отримана 26.03.2012 р.). Аналогічно позивач мав право застосувати правила міжнародного договору України, зокрема щодо звільнення від оподаткування доходів фірми Gazda Plus s.r.o. (резидент Чеської республіки), у 2012 році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року (довідка отримана 13.03.13 р.). При цьому, враховуючи положення Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах (підписана 28.05.2001 р; ратифікована 10.01.2002 р; набула чинності 18.11.2002 р.), довідки про підтвердження статусу нерезидента фірми Gazda Plus s.r.o. (резидент Чеської республіки) не потребують додаткового засвідчення в Україні.

Таким чином, сума податкового зобов'язання по податку на доходи нерезидента Gazda Plus s.r.o. безпідставно донарахована позивачу, склала 278076,75 грн. ((798810,55 грн. дохід за 2011 р. * 6%) + (3835801,91 грн. дохід за 2012 рік * 6%)) за основним платежем та 69519,19 грн. (278076,75 грн. * 25%) за штрафними санкціями. У зв'язку із цим, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про те, що податкове повідомлення-рішення № від 10.09.13 року підлягає частковому скасуванню в частині визначення сум податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 278076,75 грн. за основним платежем та 69519,19 грн. за штрафними санкціями.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2014 р. у справі №807/4040/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Шавель Р.М.

повний текст ухвали виготовлено та підписано 23.07.2015 року