Справа № 22-а-4187/11
Суддя: Сибільова Л. О.
Дата ухвалення: 2011-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-4187/11 Суддя-доповідач - Сибільова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2011 року м.Суми

колегія суддів з розгляду справ адміністративного судочинства апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючої - Сибільової Л.О.,

суддів - Жмаки В.Г., Ведмедь Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 02 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області про зобовязання нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни.

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що їй як дитині війни у 2006 -2007 роках не виплачувалась щомісячна державна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а з 2008 року виплачувалась в розмірі меншому, чим передбачено законом. Просила стягнути з відповідача недоплачену вказану соціальну допомогу за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 171 грн.

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобовязано відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня включно 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня включно 2008 року, а також з 01 січня по 31 грудня включно 2009 року, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати недоплачених сум з урахуванням виплачених коштів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області на користь ОСОБА_1 171 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду від 02 серпня 2010 року та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має статус дитини війни.

Відповідно до статті 6 вказаного Закону в редакції від 18 листопада 2004 року, яка діяла до прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 7 Закону «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п.12 ч. 1 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з урахуванням статті 111 вказаного Закону було призупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Статтею 111 Закону «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України, пункт 12 статті 71, ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в новій редакції, згідно якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст. 152 Конституції України та дат ухвалення рішень Конституційним Судом України, є вірними висновки суду про наявність у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у вказані в рішенні періоди в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішень щодо неконституційності п. 12 ст. 71, ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та п/п 2 п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ці норми втратили чинність, застосуванню не підлягали, а в 2009 році не було встановлених законом обмежень щодо застосування ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік Кабінету Міністрів України надано право у 2009 встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір спірних соціальних виплат згідно із Законом Про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Доводи скарги про те, що розмір державної соціальної допомоги, що виплачується дітям війни, було врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», безпідставні, оскільки згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами, і Закон має вищу юридичну силу ніж постанова уряду.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються його територіальними органами за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачеві, передбаченої законом, покладено на відповідача, і є вірним висновок суду про те, що його бездіяльність щодо нездійснення підвищення пенсії позивачеві за вказані періоди є протиправною. Доводи скарги про те, що відповідач є лише технічним органом виконавцем законодавства з питань пенсійного забезпечення і не має права самостійно вносити зміни в програмне забезпечення по призначенню і виплаті пенсій, є безпідставними.

Судом першої інстанції правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни є мінімальна пенсія за віком. На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. Вказівка у ч. 3 ст. 28 вказаного Закону про застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбаченого Законом «Про соціальний захист дітей війни» підвищення пенсії є необґрунтованими, оскільки управління Пенсійного фонду України як орган державної влади не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання покладених на нього зобовязань, встановлених ст. 46 Конституції України та законами України. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Крім того, питання фінансування цих виплат не є предметом даного спору і виходить за межі заявлених вимог.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ч.6 Прикінцевих положень вказаного Закону, до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на підставі якого було призначено пенсію позивачу, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача судових витрат підлягає зміні з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду в порядку цивільного судочинства сплатив на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційнотехнічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гр.

При апеляційному розгляді справи необхідно виходити з того, що справа за позовом ОСОБА_1 на даний час є адміністративною і розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.34 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» Пенсійний фонд України, його підприємства, установи й організації звільнені від сплати державного мита.

В силу ч. 1 ст. 94 КАС України у звязку з частковим задоволенням позовних вимог позивача як вимог немайнового характеру у вигляді зобовязання вчинити певні дії на його користь підлягають частковому стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 8 грн. 50 коп. відповідно до п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», і ця сума повинна компенсуватися з Державного бюджету України, а не відповідачем, як зазначено у рішенні суду, який звільнений від сплати цих витрат.

Що стосується рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гр., то розмір цих витрат повинен бути зменшений до 37 грн., виходячи з Розмірів витрат на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ (затверджені постановою Кабміну України від 21 грудня 2005 року № 1258 з послідуючими змінами та доповненнями) та в силу ст.88 ЦПК України, яким керувався суд першої інстанції при розгляді справи в порядку цивільного судочинства, повинен бути компенсований позивачеві управлінням Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області, оскільки рішення суду ухвалено на користь позивача і відповідач не звільнений від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.201, ч.2 ст.205, 207 КАС України, Законом України «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатам», колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 2 серпня 2010 року в даній справі в частині вирішення питання про судові витрати змінити, виклавши в цій частині резолютивну частину рішення в такій редакції:

«Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору в сумі 8,5 гр.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 гр.»

В іншій частині рішення Білопільського районного суду Сумської області від 2 серпня 2010 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді