Справа № 802/2001/15-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 липня 2015 р. Справа № 802/2001/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника Віктора Сергійовича,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представників відповідача: Боднюк Л.І., Янушкевича А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області № від 16.04.2015 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1, відповідачем було складено акт № 817/1701/НОМЕР_1 від 31.03.2015 року, на підставі якого 16.04.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким контролюючий орган в особі Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області самостійно визначив суму грошового зобов'язання щодо сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 178948 грн. 78 коп. та штрафні санкції в сумі 44737 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки та, відповідно, і з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із вимогами його скасування.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові.

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, що викладені письмово та долучені до матеріалів справи. Свої заперечення мотивували обґрунтованістю висновків податкового органу, що знайшли відображення у акті перевірки від 31.03.2015 року, а тому просили у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що протягом періоду з 24.02.2015 року по 24.03.2015 року головними державними ревізорами-інспекторами відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області Боднюк Л.І. та Підлісняк С.М. була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №817/1701/НОМЕР_1 від 31.03.2015 року, у висновках якого відображено порушення позивачем п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010 року зі змінами та доповненнями (далі - ПК України), а саме занижено податкові зобов'язання по податку на доходів фізичних осіб на суму 178948 грн. 78 коп., внаслідок заниження суми оподатковуваного доходу за 2012 рік на 1052460 грн.

На підставі даних висновків Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області 16.04.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 223685 грн. 98 коп., з яких 178948 грн. 78 коп. - за основним платежем та 44737 грн. 20 коп.. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у 2012 році був зобов'язаний включити до оподатковуваного доходу кредиторську заборгованість перед постачальниками за раніше отриманий товар, яка виникла більше, ніж 1095 днів від дати виникнення на загальну суму 1053600 грн.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню, що оскаржується, суд виходив із наступного.

Згідно ст.256 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року (зі змінами і доповненнями) (далі - ЦК України), позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Термін позовної давності встановлюється відповідно до ст.257 ЦК України, де зазначено, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, відповідно до підпункту «а» п.п.14.1.11 п.14.1 ст. 14 ПК України, заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності є безнадійною заборгованістю.

У податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, платник податку повинен всю суму такої непогашеної кредиторської заборгованості, тобто з урахуванням податку на додану вартість, включити до складу доходів, що враховується при обчисленні об'єкта оподаткування.

Згідно п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, є безповоротною фінансовою допомогою.

Відповідно до п.п.164.2.7 п.164.2 ст.164 ПК України, сума заборгованості платника податку за укладеними ним цивільно-правовим договором, за якою минув строк позовної давності та яка перевищує суму, що становить 50% місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 01 січня звітного податкового року, крім сум податкової заборгованості, за яким минув строк позовної давності згідно з розділом ІІ цього Кодексу, що встановлює порядок стягнення заборгованості з податків, зборів і погашення податкового боргу. Фізична особа самостійно сплачує податок з таких з доходів та зазначає їх у річній податковій декларації.

Так, відповідно до пункту 163.1 ст. 163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

При цьому, відповідно до пункту 164.1. ст. 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Підпункт 164.1.3. пункту 164.1. статті 164 ПК України визначає, що загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

При визначенні доходів отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, враховуючи відсильний характер підпункту 164.1.3. пункту 164.1. статті 164 ПК України, слід керуватись статтею 177 ПК України.

Згідно із пунктом 177.2. статті 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Так, судом досліджений договір поставки, який укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Новий день" від 05.01.2009 року №050109-01.

Відповідно до п. 4.3 зазначеного договору покупець здійснює оплату товару, що постачається за цим договором у національній валюті України на умовах відстрочення платежу не пізніше 1095 календарних днів з моменту поставки.

А пунктом 7.1 передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його укладання сторонами та діє до 5 січня 2012 року в частині поставки товару покупцю, а в частині здійснення розрахунків - до моменту повного виконання покупцем своїх обов'язків.

Отже, договором поставки позивачу відстрочено оплату придбаного товару не пізніше 1095 днів з моменту поставки та, у той же час, передбачено дію договору до 5 січня 2012 року, що дає підстави вважати, що строк позовної давності починає свій відлік з 5 січня 2012 року, а не з моменту укладення договору, про що помилково стверджує представник відповідача.

Таким чином, на думку суду, у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, у даному випадку строк спливає 5 січня 2015 року, отже у податковій декларації за 2016 рік позивач повинен всю суму непогашеної кредиторської заборгованості по договору поставки від 5 січня 2009 року включити до складу доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Відповідно до п.п. 4.1.4 п. 4.1. ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується, поряд із іншим, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку, в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Пункт 56.21. ст. 56 ПК України визначає, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи вищезазначене суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 16.04.2015 року № НОМЕР_2 щодо збільшення бази оподаткування та збільшення суми грошового зобов'язання і застосування штрафних санкцій є протиправним та таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат у справі, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З аналізу вказаної статті можна дійти висновку, що в спірних правовідносинах суб'єктом владних повноважень є відповідач, а тому суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Пунктом 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору звільняються органи доходів і зборів, - у справах, пов'язаних з питаннями, що стосуються повноважень цих органів. Тобто відповідач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

З матеріалів справи суд вбачає, що за звернення до суду з адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір на загальну суму 447 грн. 37 коп., що становить 10% розміру ставки судового збору за позовну вимогу майнового характеру. Дана сума сплачена відповідно до платіжного доручення №363 від 01.07.2015.

Таким чином, за правилами розподілу судових витрат відшкодуванню підлягають саме понесені судові витрати, а не повна сума, яка б підлягала сплаті.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУДФС у Вінницькій області за № від 16.04.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача - ФОП ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 447 (чотириста сорок сім) грн. 37 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна