Справа № 22-а-2314/11
Суддя: Царюк Л. М.
Дата ухвалення: 2011-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

22-а-2314/11 20.10.2011
Справа №22а-2314/11 Головуючий у 1-й інстанції Якименко Л.М.
Категорія 99 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кутової Т.З.,

суддів: Царюк Л.М., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Шпонарській О.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області (далі - УПФ) на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до УПФ про захист соціальних прав, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд з позовом до УПФ, в якому просив поновити пропущений строк звернення до суду, зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 року, «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон від 18 листопада 2004 року) за періоди з 22 травня по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік та по 26 липня 2010 року.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2010 року позов задоволено частково. Зобов'язано УПФ перерахувати та виплатити ОСОБА_3 підвищення до пенсії як дитині війни за період з 24 червня 2009 року по 24 червня 2010 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка встановлена ч. 1 ст. 28 Закону України від 09 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та виплати підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за періоди з 22 травня 2008 року по 24 червня 2009 року відмовлено у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погодившись із зазначеним рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус «дитини війни».

Положенням ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та «Про Державний бюджет України на 2010 рік» будь-яких обмежень дій ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року не передбачено.

Окрім цього, статтею 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік та статтею 70 Закону України "Про державний бюджет України на 2010 рік, Кабінету Міністрів надано право в 2009 році та в 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році і 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року, мають діти війни, в межах позовних вимог, з 01 січня 2009 року.

Суд першої інстанції з врахуванням наведених положень законів прийшов до обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року і здійснити відповідні перерахування. Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило. На підставі чого суд задовольнив позов частково.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на не визначення законодавчо розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись спірне підвищення до пенсії, то розрахунок необхідно проводити, виходячи зрозміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області відхилити, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: