Справа № 2а-3305/10/0970
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2010-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2010 р. Справа № 2a-3305/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Панікара І.В.

при секретарі Богусевич А.С.

за участю сторін:

прокурора - не з"явився,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: прокурора міста Калуша в інтересах держави в особі Калуської об'єднаної державної податкової інспекції, вул. В.Стуса, 2, м. Калуш, Івано-Франківська область,

до відповідача: ПП Ліщинської ОСОБА_2, вул. Біласа і Данилишина, 37, м. Калуш, Івано-Франківська область,

про стягнення заборгованості в сумі 1142,68 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2010 року прокурор міста Калуша в інтересах держави, в особі Калуської оДПІ звернувся з адміністративним позовом до ПП Ліщинської ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 1142,68 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прокуратурою міста Калуша проведено перевірку, під час якої встановлено, що ПП Ліщинська ОСОБА_2 порушує вимоги чинного законодавства в сфері оподаткування, внаслідок чого, за 2009 рік допустила податковий борг по платі за землю в сумі 1142,68 гривень.

Прокурор в судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час, місце та дату його проведення була повідомлена належним чином. Своїм правом подання заперечення не скористалася.

Згідно частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 2768-III (далі - Кодекс), а справляння плати за землю - Законом України "Про плату за землю" від 03.07.922535-XII (далі - Закон N 2535).

Відповідно до статті 2 Закону2535 та статті 206 Кодексу, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати і визначається залежно від грошової оцінки земель. Власники землі та землекористувачі, крім орендарів сплачують земельний податок. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник землі і землекористувач, у тому числі орендар (ст. 5 Закону).

Згідно зі статтею 116 Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 126 Кодексу документи, що посвідчують право на земельну ділянку:

1. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

2. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Згідно зі статтею 125 Кодексу виникнення права власності та права користування земельною ділянкою:

1. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

2. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

3. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно зі статтею 13 Закону2535 підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності - договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 7 Закону2535 ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах п'ятій - десятій цієї статті та частині другій статті 6 цього Закону.

Якщо грошову оцінку земельних ділянок не встановлено, то середні ставки земельного податку встановлюються в залежності від чисельності населеного пункту.

Згідно з частиною 5 статті 7 Закону2535 податок за земельні ділянки, зайняті житловим фондом, кооперативними автостоянками для зберігання особистих транспортних засобів громадян, гаражно-будівельними, дачно-будівельними кооперативами, індивідуальними гаражами і дачами громадян, а також за земельні ділянки, надані для потреб сільськогосподарського виробництва, водного та лісового господарства, які зайняті виробничими, культурно-побутовими та господарськими будівлями і спорудами справляється у розмірі трьох відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до частин першої та другої цієї статті.

Законом України Про систему оподаткування визначені види податків і зборів (обовязкових платежів), що справляються на території України.

Податковий борг це податкове зобовязання, самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобовязання (стаття 1 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 3 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами активи платників податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Статтею 5 вищезазначеного Закону визначено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку. Узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 9 Закону України «Про систему оподаткування» платник податків повинен сплачувати належні суми податків і зборів (обовязкових платежів). Обов'язок фізичної особи щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) припиняється зі сплатою податку, зборів (обовязкових платежів) або його скасуванням, а також у разі смерті платника податків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію є субєктом підприємницької діяльності.

З матеріалів справи слідує, що відповідач допустив заборгованість по платі за землю в сумі 1142,68 гривень, що підтверджується самостійно задекларованою відображеною в декларації сумою орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2009 рік.

Враховуючи вищенаведене, загальна сума податкового боргу становить суму позовних вимог та підтверджується матеріалами справи.

Оскільки дана заборгованість в розмірі 1142,68 гривень боржником не сплачена на момент розгляду справи, то вона повинна стягуватись в судовому порядку.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ПП Ліщинської ОСОБА_2, ідентифікаційник код НОМЕР_1, вул. Біласа і Данилишина, 37, місто Калуш, в доход Державного бюджету України заборгованість в сумі 1142,68 гривень (одна тисяча сто сорок дві гривні шістдесят вісім копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: (підпис) ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 18.10.2010 року.