Справа № 2а-1870/4263/11
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2011 р. Справа № 2a-1870/4263/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.

суддів - Бондара С.О., Опімах Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дикач О.О.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідча - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глухів Агроінвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаторг-К" про стягнення в доход держави коштів, одержаних за нікчемним правочином ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Глухівська міжрайонна державна податкова інспекція, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глухів Агроінвест» (далі по тексту відповідач 1) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтаторг К» (далі по тексту відповідач 2), в якому з урахуванням уточнень просить:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глухів Агроінвест» в доход держави кошти в розмірі 1 751 335,00 гри., перераховані товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтаторг К» за нікчемною угодою від 03.02.11 №15-02/11 про поставку дизельного палива «ЄВРО»;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтаторг К» в доход держави кошти в розмірі 1 751 335,00 гри., перераховані товариством з обмеженою відповідальністю «Глухів Агроінвест» за нікчемною угодою від 03.02.11 №15-02/11 про поставку дизельного палива «ЄВРО».

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Глухівською МДПІ проведено невиїзну документальну перевірку TOB «Глухів-Агроінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за лютий 2011 року.

Проведеною перевіркою встановлено, що TOB «Глухів-Агроінвест» укладено Договір з TOB «Нафтаторг-К» про поставку дизельного палива «ЄВРО». На виконання умов договору TOB «Глухів-Агроівест» перерахувало кошти в сумі 1 751 335,0 грн. TOB «Нафтаторг-К», як оплату за дизельне паливо.Перевіркою встановлено, що TOB «Глухів-Агроінвест», було задіяне в ланцюгу операцій по нікчемних правочинах. На адресу Глухівської МДШ надійшов лист 12.04.11 №5349/7/23-5/16 від Конотопської МДПІ про направлення матеріалів невиїзної документальної перевірки TOB «Нафтоторг-К» за лютий 2011 року, в якому встановлено, що правочини між TOB «Нафтоторг К» та TOB «Глухів-Агроінвест» здійснені без мети настання реальних наслідків, а отже - є нікчемними по ланцюгу до „вигодонабувача".

Основним постачальником ПММ TOB «Нафтаторг-К» є TOB «Бахмач Нафтосервіс». Товарно - транспортні накладні на перевезення ПММ у TOB «Нафтаторг-К» відсутні, первинні документи на придбання ПММ у TOB «Бахмач Нафтосервіс» були отримані поштою. На письмовий запит Конотопської МДПІ від 07.04.11 № 5178/15-306 щодо надання пояснень та документального підтвердження проведених операцій із контрагентом TOB «Бахмач Нафтосервіс» платником не надано документального підтвердження даних операцій (копії договору, товарно-транспортних накладних, банківських документів). Відповідно до бази даних ДПС, податкової звітності, Системою автоматизованого співставлення в розрізі контрагентів на рівні ДПА України TOB «Нафтаторг-К» та його контрагентів встановлено проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту. Позивач вважає, що фінансово-господарська діяльність TOB «Нафтаторг-К» здійснюється поза межами правового поля. Фінансово-господарські взаємовідносини між TOB «Нафтаторг-К» та контрагентами є такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами (ст. 234 Цивільного Кодексу України (ЦКУ). Отже, як наслідок, в ході перевірки встановлено, що правочини між TOB «Нафтаторг-К» та TOB «Глухів-Агроінвест», здійснені без мети настання реальних наслідків. Отже, зазначені правочини відповідно до ч. 1, 2 ст.215, ч. 5 ст.203 Цивільного кодексу України є нікчемним, і в силу ст.216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Позивач зазначає, що посадові особи, які підписували бухгалтерські та податкові документи, в тому числі платіжні доручення, повинні були усвідомлювати, що виконання господарського зобов'язання суперечить інтересам держави, і мали на меті вчинення господарського зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, мали за мету приховування доходів від оподаткування від здійснення підприємницької діяльності та незаконне зменшення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Представники позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 проти позовних вимог заперечували та просили у задоволенні позову відмовити виходячи з наступного.

Відповідач 1 зазначає, що на виконання договору купівлі - продажу нафтопродуктів № 15-02/11 від 03.02.2011р. він перерахував грошові кошти (як оплату за товар, що буде йому передано у власність). Відповідач 2 передав йому товар (пальне), тобто усі дії підтверджуються відповідними первинними документами. Згідно вимог Цивільного кодексу України, договір купівлі - продажу товарів якраз і передбачає, що продавець передає у власність покупця певний товар, а покупець, у свою чергу, оплачує його вартість. Інших правових наслідків для даного виду правочинів не передбачено. В момент укладення договору купівлі - продажу нафтопродуктів № 15-02/11 від 03.02.2011р. жодну норму ст.203 ЦКУ Відповідачем 1 порушено не було.

Також, відповідач 1 зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Жодним нормативно правовим актом не встановлено, що податковий орган може самовільно, без дотримання відповідної процедури та без жодного правового обґрунтування визнавати документи підробленими та сфальсифікованими. До моменту визнання судом документів підробленими посилання на таке припущення, враховуючи принцип презумпції невинуватості, є необгрунтованим і незаконним, тобто податковий орган при здійсненні перевірки виходить за межі своїх повноважень, приймаючи на себе функції суду, чим порушує ст. 19 ч. 2 Конституції України.

Цивільний кодекс, який регулює порядок укладення, розірвання, зміни договорів, визнання їх оспорюваними та недійсними, прямо вказує, що правочин, що суперечать інтересам держави та суспільства, його моральним засадам може бути визнаний недійсним, тобто вказує, що даний факт встановлюється виключно судом, а не висновком податкового інспектора. Тобто, оскільки правочин між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 щодо купівлі-продажу дизельного палива не є нікчемним як такий, що порушує публічний порядок і не визнаний судом недійсним, він є правомірним і повністю дійсним, і, таким чином, вимоги Позивача щодо стягнення коштів з Відповідача 1 є незаконними. Крім того, акт податкової перевірки від 28.04.2011 року № 560/2301/35051394, на який посилається Позивач в обґрунтування своєї позиції по справі, підписаний уповноваженими особами Відповідача 1 із зауваженнями: на повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.05.2011 року, винесене на підставі даного акту, відповідно до вимог ст. 56 Податкового кодексу України подана скарга до ДПА в Сумській області, тобто сума грошового зобов'язання і саме повідомлення - рішення, є неузгодженими.

Відповідач 2 вважає, що означене у позові, а саме відсутність основних фондів, автотранспорту у постачальників TOB «Нафтаторг-К » по ланцюгу TOB «Бахмач Нафтосервіс» та TOB «Український аграрно інвестиційний союз» не можуть бути підставою для твердження, що фінансово-господарські відносини з контрагентами відповідача вчинено без наміру настання правових наслідків «з метою штучного формування валових витрат та податкового кредити». До того ж жодний законодавчий акт держави Україна не передбачає відповідальності платника податків за дії його контрагентів по господарським операціям. Відповідач 2 зазначає, що позивачем не надано безперечних доказів щодо визнання правочину недійсним та наявності умислу у обох сторін.

Суд, заслухавши, представників позивача, представника відповідача 1, представника відповідача 2, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі рішення начальника Глухівської МДПІ, оформленого наказом та відповідно до п.п.20.1.4, п.20.1 ст.20, п.п. 78.1.1, п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України було проведено невиїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Глухів-Агроінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за лютий 2011 року, за результатами якої був складений акт від 28.04.11 №560/2301/35051394 (а.с. 9-15), в якому зазначено про нікчемність правочину щодо постачання дизельного палива укладеного TOB «Глухів-Агроінвест» та ТОВ «Нафтаторг - К».

Також, з матеріалів справи суд вбачає, що TOB «Глухів-Агроінвест» укладено Договір з TOB «Нафтаторг-К» від 03.02.11 №15-02/11 про поставку дизельного палива «ЄВРО» (а.с. 17-18). Згідно п.3 Договору покупець здійснює повну 100% передплату за Товар шляхом перерахування на поточний рахунок Постачальника суми вартості Товару на підставі виставленого Постачальником рахунку (п.п. 3.1). Ціна Договору становить загальну вартість Товару з ПДВ дорівнює 1 751 335,00 грн. (один мільйон сімсот п'ятдесят одна тисяча триста тридцять п'ять гривень 00 коп.) у т.ч. ПДВ в сумі 291 889,17 грн. (двісті дев'яносто одна тисяча вісімсот вісімдесят дев'ять гривень 17 коп.) (п.п.3.3). До ціни договору включена вартість зберігання Товару на складі Постачальника та вартість доставки Товару на склад Покупця.

На виконання умов договору суб'єктом господарювання-постачальником був виписаний рахунок-фактура №2 від 04.02.11 (а.с. 19) на постачання дизельного палива в кількості 223100 л. на загальну суму 1 751 335,00 грн., в т.ч. ПДВ - 291 889,17 грн. на підставі якого, платіжним дорученням від 04.02.11 TOB «Глухів-Агроінвест» перерахувало кошти в сумі 1 751 335,0 грн. TOB «Нафтаторг-К», як оплату за дизельне паливо (разом з ПДВ-291 889,17 грн.) (а.с. 23) та у відповідності до норм Податкового кодексу України постачальником виписано податкову накладну № 2 від 04.02.11 на постачання дизельного палива в кількості 223100 л. на загальну суму 1 751 335,00 грн, в т.ч. ПДВ - 291 889,17 грн.(а.с 21). Також, в періоді, що перевірявся податковим органом (лютий 2011 року), на виконання умов договору підприємством постачальником було поставлено 33605 л. дизельного палива, про що складено видаткову накладна № РН-0000002 від 22.02.11 на постачання дизельного палива в к-ті 33605л. на загальну суму 263 799,25грн, в т.ч. ПДВ- 43 966,54 грн. (а.с. 20). Доставка даної партії товару здійснювалося за рахунок постачальника, автомобільним транспортом, що підтверджується товарно транспортною накладною (а.с.22). Також, в подальшому відповідачем 2 було поставлено залишок дизельного палива ТОВ «Глухів Агроінвест», що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними. Тобто, суд вважає, що перелічені вище первинні документи свідчать про фактичне виконання договору купівлі продажу.

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2 ст.3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку. Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704. первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здій господарської операції і складання первинного документа. Суд вважає, що документи (видаткові, податкові накладні, товарно транспортні накладні, платіжне доручення) щодо операцій купівлі продажу ТОВ «Глухів Агроінвест» та ТОВ «Нафтаторг - К» мають всі обовязкові реквізити визначені законодавством, а відтак є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку та відображають фактично здійснені позивачем господарські операції.

Отже, судом встановлено, що оскаржений правочин був товарним, товар був отриманий на підставі спірної угоди, факт його транспортування перевірки підтверджений відповідними товарно-транспортними накладними, оплата товару здійснена через банк, факт збитковості операції, чи невідповідності господарської діяльності не встановлено. Посилання позивача на те що в акті невиїзної документальної перевірки ТОВ «Нафтаторг К» від 12.04.2.11 №138/23-2/37052232 (а.с 24-28), правочини між ТОВ «Нафтаторг - К» та іншими контрагентами визнані також нікчемними суд вважає необґрунтованими, так як ці висновки не спростовують товарний характер операцій між відповідачами. Суд вважає, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненою між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Тим більше, що цим актом не спростовуються фактичне відображення вказаних операцій в податковому та бухгалтерському обліку відповідача 2, а матеріалами справи також підтверджується та не заперечується позивачем, відображення ТОВ «Нафтоторг К» цих операцій в податковій звітності за відповідні періоди. Щодо твердження позивача про неповне заповнення товарно-транспортних накладних, суд зауважує, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов»язаннях платника податків у зв»язку з його господарською діяльністю мали місце. Як вбачається з матеріалів справи Відповідач 1 є сільськогосподарським виробником (тобто підприємство здійснює обробіток ґрунту, вирощує відповідну продукцію, вносить добрива, здійснює збір урожаю тощо), таким чином характер такої діяльності тісно пов'язаний з використанням техніки. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача 1 та не було спростовано позивачем, придбане ним дизельне пальне було використане при здійсненні весняно польових робіт. Отже, суд вважає, що придбання пального безпосередньо пов'язане з господарською діяльністю підприємства.

Крім того, твердження позивача, про те що товарно-транспортні накладні щодо перевезення дизельного пального на адресу відповідача 2 містять недостовірні дані суд вважає безпідставним, оскільки в даних ТТН перевізником значиться підприємство ТОВ «Голд-нафта», зустрічну перевірку якого податковий орган не здійснював та будь які відомості про діяльність останнього суду не надав. Тобто, це питання податковий орган взагалі не з»ясовував.

Згідно ч.1 ст. 204 ЦКУ правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину. є:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦКУ. підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Для ч.1 ст.203 ЦК України характерними є такі ознаки як вчинення дій, що об'єктивно призводять до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, а тому в даному випадку повинно бути наявним порушення вимог саме норм законів та нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи держави і суспільства; наявність суб'єктивного наміру сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону, оскільки такі угоди укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину сторін (чи однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди; факт наявності суб'єктивного чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом та підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування. Факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами щодо наявності протиправного умислу, встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили податковою інспекцією не наведено.

Жодного доказу який би свідчив, що протиправна діяльність інших підприємств безпосередньо повязана зі спірним правочином і про таку діяльність були обізнані посадові особи позивача та приймали в ній участь не надано.

Таким чином, суд вважає, що висновки позивача про нікчемність договору між ТОВ "Глухів Агроінвест» та ТОВ "Нафтоторг - К" ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ст. 159 КАС України. Факт наявності у сторін по правочину протиправного умислу при його укладанні з матеріалів справи не вбачається.

Також, суд зазначає, відповідно до ч. 1 ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. (ч.2. ст.228 ЦК).

Частиною 3 ст.228 ЦК України визначено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Отже, виходячи з аналізу зазначеної норми ЦК України, суд доходить висновку, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним тільки судом. І тільки у разі визнання судом такого правочину недійсним застосовуються наслідки передбачені ч.3 ст.228 ЦК України. При цьому суд зауважує, що у випадку нікчемності правочину, ЦК України не містить норми яка б передбачала стягнення в дохід держави всього одержаного сторонами за такою угодою.

Таким чином, виходячи з викладеного вище суд вважає позовні вимоги безпідставними, законодавчо не обґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глухів Агроінвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаторг-К" про стягнення в доход держави коштів, одержаних за нікчемним правочином з товариства з обмеженою відповідальністю "Глухів Агроінвест" в сумі 1 751 335,00 грн. та з товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаторг-К" в сумі 1 751 335,00 грн. відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 14.11.2011 року.

Головуючий суддя (підпис) В.О. Павлічек

Суддя О.О.Бондар

Суддя Л.М.Опімах

З оригіналом згідно

Суддя В.О. Павлічек