Справа № 807/781/15
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2015 року м. Ужгород№ 807/781/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі- Стенавській А.М.,

за участю сторін:

позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 ,

відповідача 1: Державна податкова інспекція в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області - представник в судове засідання не з"явися ,

відповідача 2: Державна податкова інспекція в Іршавському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області - представник Беззаботнов В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2015 року, до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою доДержавної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області , якою просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2015 року та податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2015 року а також стягнути з ДПІ в Іршавському районі у Закарпатській області на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4872 грн.

14 травня 2015 року, відкрито провадження по даній справі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Державною податковою інспекцією в Іршавському районі головного управління Міндоходів у Закарпатській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОКПП НОМЕР_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період 01.01.2013 року по 31.12.2014 року. За результатами перевірки складено Акт за №49/1700/НОМЕР_3 від 09 квітня 2015 року., в якому міститься висновок відповідача про порушення позивачем п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України .

За наслідками розгляду даного акту перевірки 24.04.2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення за №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 793 300 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2015 яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 131558 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 65779 грн.

Із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач не згідний, вважає його таким, що прийняте всупереч вимогам ПК України.

Представник відповідача надав суду заперечення проти позову згідно якого позовну заяву заперечив, посилаючись на те, що статтею 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не впливає із суті відносин. Таким чином, до податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, можна включати суми ПДВ нараховані (сплачені) у зв'язку з придбанням основних засобів, за умови взяття на облік такого майна в якості основних засобів, використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності, наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліках. Також відповідач звертає увагу, що відповідно до статті 325 ЦК України право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - суб'єкту господарювання, що не дає можливості вважати майно, яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними засобами суб'єкта господарювання - фізичної особи. Виходячи з вищенаведеного в порушення пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 розділу V ПК України позивачем завищено до відшкодування ПДВ за придбані транспортні засоби не може бути включено до складу податкового кредиту та відповідно не може брати участі у бюджетному відшкодуванні, так як транспортні засоби, які перебувають у приватній власності фізичної особи, не вважаються основними засобами суб'єкта господарювання - фізичної особи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, що наведені в позовній заяві.

Представник відповідача просив суд відмовити позивачеві в задоволенні адміністративного позову з мотивів що наведені в письмовому запереченні.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті , суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09 квітня 2015 року Державною податковою інспекцією в Іршавському районі головного управління Міндоходів у Закарпатській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОКПП НОМЕР_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, за результатами якої, складено Акт перевірки №49/1700/НОМЕР_3 від 09 квітня 2015 року, ( а.с. 11-73).

Відповідно до результатів перевірки, викладених у зазначеному акті, ФОП ОСОБА_1

порушив п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України, у зв'язку з чим податковим повідомленням-рішенням № від 24.04.2015 року ( а.с. 10):

- Зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі

793 300 грн.;

Зі змісту акту перевірки вбачається, що підставою, якою ДПІ в Іршавському районі обґрунтував зменшення позивачу бюджетного відшкодування є норма ст. 325 Цивільного Кодексу України, мотивуючи тим, що придбані основні засоби належать фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцю, а тому ПДВ за придбанні основні засоби не може бути включено до складу податкового кредиту та відповідно не може брати участі у бюджетному відшкодуванні, що стосується таких транспортних засобів:

- згідно податкової накладної № 27 від 18.09.2014 року, загальна сума придбання становить 5153743,80 гри., в тому числі ПДВ 858957,30 грн., номенклатура (3 сідельні тягачі Volvo FН 4x2.Постачальник - ТзОВ «ВФС Україна» (ІПН 72);( а.с. 74).

- податкової накладної № 135 від 16.09.2014 року, загальна сума придбання становить

981445,05 грн., в тому числі ПДВ 163574,19 грн., номенклатура (3 бортові напівпричіпи Schmitz Cargobull. Постачальник - ТзОВ «Шмітц Каргобул Україна» (ІПН 74); ( а.с. 88).

- податкової накладної № 120 від 15.09.2014 року, загальна сума придбання становить

6749,70 грн., в тому числі ПДВ 1124,95 грн., номенклатура (3 бортові напівпричіпи Schmitz Cargobull. Постачальник - ТзОВ «Шмітц Каргобул Україна» (ІПН 74); ( а.с. 89).

- розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 136 від 16.09.2014 року, загальна сума коригування становить 109052,76 грн., ПДВ 21810,56 грн. ( а.с. 90).

Разом придбано транспортних засобів на загальну суму ПДВ 1045467,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням № від 24.04.2015 року зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 131 558 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 65 779,00 грн.

24 липня 2014 року між ТОВ " ВФС Україна " ( Лізенгодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Лізенгоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № UKR73-071F, (а.с. 76-87).

Як вбачається з акту передачі від, згідно договору фінансового лізингу № UKR73-071F від 24 липня 2014 року , позивачем здійснено викуп обладнання, а саме три одиниці сідельних тягачів Volvo FH (а.с. 87), що підтверджується податковими накладними (а.с.88-91).

09 липня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шмітц Каргобул України" (Продавець) був укладений договір № 2014/025/07/09 купівлі-продажу товару в кредит з відстроченням платежу, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує 3 (три) трьохвісні сідельні тентові бортові напівпричепи Schmitz Cargobull, тип SCB*S3T, модель SPR 24/L -13.62 E B, виробництва компанії "Schmitz Cargobull", (а.с. 92-96).

Згідно податкової накладної № 1487 від 16.09.2014 року позивач придбав 3 трьохвісні сідельні тентовані бортові напівпричепи "Schmitz Cargobull", (а.с. 74-99)

Так, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 придбано основні засоби (сідельні тягачі та напівпричепи до них) згідно:

- ВМД № 3590 від 27.11.2013 року, опис товару - напівпричіп вантажний колісний Schwarzmuller, фактурна вартість - 249046,69 грн., сума ПДВ - 50459,03 грн. Відправник імпортованого товару - Schwarzmuller Jarmugyarto es Kereskedlmi Kft. Адреса відправника -2330 Dunaharaszti, Jedlik Anyos ut.43-. Угорщина;

- ВМД № 3591 від 27.11.2013 року, опис товару - напівпричіп вантажний колісний Schwarzmuller, фактурна вартість - 249046,69 грн., сума ПДВ - 50459,03 грн. Відправник імпортованого товару - Schwarzmuller Jarmugyarto es Kereskedlmi Kft. Адреса відправника -2330 Dunaharaszti, Jedlik Anyos ut.43-. Угорщина;

- Податкової накладної № 10 від 08.11.2013 року, загальна сума придбання становить

2000793,90 грн., в тому числі ПДВ 333465,65 грн., номенклатура (2 сідельні тягачі Volvo FН 4x2. Постачальник - ТзОВ «ВФС Україна» (ІПН 72);

- Податкової накладної № 35 від 18.11.2013 року, загальна сума придбання становить

1011889,35 грн., в тому числі ПДВ 168648,23 грн., номенклатура (1 сідельний тягач Volvo FН 4x2. Постачальник - ТзОВ «ВФС Україна» (ІПН 72);

Всього придбано транспортних засобів протягом листопада 2013 року на загальну суму 3510776,63 грн., в тому числі ПДВ 603031,94 грн.

Придбання вищевказаних транспортних засобів, не заперечується сторонами та підтверджується платіжними дорученнями, (а.с. 129-134).

Транспортні засоби були зареєстровані органами ДАІ УМВС України в Закарпатській області, що стверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу: ( а.с.100-102).

Відповідно до вищевказаних свідоцтв про реєстрацію - власником транспортних засобів є ОСОБА_1.

Документами, що підтверджують використання вищезазначених транспортних засобів у господарській діяльності є товарно-транспортні накладні CMR, (а.с.а.с.105-107,114-119), подорожні листи ( а.с. 103, 108), договір фінансового лізингу (а.с.76), договір купівлі продажу ( а.с.92-96), товарно-транспортні накладні ( а.с.122), платіжні доручення ( а.с.129-134), акти прийому-передачі ( а.с.96-99); податкова накладна ( а.с. 74, 91), видаткова накладна (а.с.75-91); уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість ( а.с.135).

Як встановлено судом ФОП ОСОБА_1 заявлено до відшкодування податок на додану вартість частково - 286 027,00 грн., а саме за грудень 2013 року сумі 212 993,00 грн. ( уточнюючий розрахунок № ); за січень 2014 року в сумі 68 326,00 грн. ( уточнюючий розрахунок ); за лютий 2014 року в сумі 4708, 00 грн. ( уточнюючий розрахунок № ).

Приймаючи рішення про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, відповідач виходив з того, що придбані ОСОБА_1 транспортні засоби зареєстровані на фізичну особу, тому, враховуючи вимоги статті 325 ЦК України, а тому ПДВ за придбані основні засоби не може бути включена до складу податкового кредиту.

Відповідно до пункту 6 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за № 1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Відповідно до статті 325 частини 1 ЦК України суб'єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

Відповідно до пункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, в тому числі автоматичне бюджетне відшкодування в порядку та за критеріям, визначеним у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до абз."а" п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (п.198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (ст. 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 ПК п.14.1 ст. 14 України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З акту перевірки вбачається та не заперечується сторонами, що основним видом діяльності ОСОБА_1 є вантажний автомобільний транспорт, ( а.с.150).

Згідно пп.14.1.139 п.14.1 ст. 14 ПК України термін "особа" для цілей розділу V цього Кодексу, зокрема, вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою, яка здійснює діяльність віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні ст.ст. 14 та 180 ПК України, зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, тому на нього повною мірою поширюються правові норми, які визначають порядок обчислення і сплати ПДВ, включення сум до податкового кредиту з ПДВ та визначення бюджетного відшкодування, у зв'язку з чим при придбанні транспортних засобів з метою використання їх у власній господарській діяльності у повній відповідності до вказаних норм податкового законодавства отримав право на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту.

Відповідно до Конституції України та ЦК України закріплено право приватної власності (статті 41 та 325 відповідно).

Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи (ст.325 ЦК України).

Таким чином, суб'єктом права власності законодавством визнається фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичної особи, і, водночас, не виокремлюється такий суб'єкт права власності як фізична особа - підприємець.

Що стосується поняття "фізична особа - підприємець", то слід зауважити, що фізична особа має усі особисті немайнові права та здатна мати усі майнові права, передбачені Конституцією України, ЦК України та іншими законами (ст.26 ЦК України).

Перелік майнових прав чинне законодавство не містить. Виходячи з аналізу чинного законодавства, можна стверджувати, що право займатися підприємницькою діяльністю є майновим правом фізичної особи.

Тобто правовий статус фізичної особи є набагато ширшим, ніж правовий статус фізичної особи - підприємця. Право на здійснення підприємницької діяльності є правом фізичної особи і набуття статусу підприємця дозволяє фізичній особі лише здійснювати господарську діяльність - діяльність у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання

Чинне законодавство не виділяє такого суб'єкт права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ч.2 ст.128 ГК України та ч.1 ст.52 ЦК України), отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Таким чином, майно має реєструватися за фізичною особою.

В силу норм ч.1 ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відтак, особливих умов для формування податкового кредиту та визначення дати виникнення права на податковий кредит для фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість, ПК не передбачено.

Слід відмітити, що визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами - суб'єктами господарювання, зареєстрованими платниками податку на додану вартість, при придбанні транспортних засобів, інших основних фондів та товарів є, як і для платників податку на додану вартість - юридичних осіб, подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявність належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач як фізична особа-підприємець має право сформувати податковий кредит відповідного звітного періоду на підставі сум податку на додану вартість сплачених ним при придбанні вантажних автотранспортних засобів, паливно-мастильних матеріалів та запасних частин за умови належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, а також використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності.

На правильність наведеного вказує і правовий висновок сформульований Верховним Судом України у постанові від 27 березня 2012 року в справі №21-737во10 про те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Тому, виходячи із вище зазначених підстав судом критично оцінюються доводи відповідача щодо змісту статті 325 ЦК України та доводи, що Цивільним кодексом України не визначено такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець, а тому транспортні засоби не можуть бути у приватній власності фізичної особи- підприємця, а визначальною ознакою віднесення понесених витрат до складу таких є їх безпосереднє використання у господарській діяльності, а саме у підготовці, організації, веденні виробництва, продажу продукції (робіт, послуг) та охороні праці.

Крім того, відповідно до статті 162 частини 2 пункту 1 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відповідно до статті 11 частини 2 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та відповідно до статті 162 КАС України Закарпатський окружний адміністративний суд вважає за необхідне оскаржуване рішення визнати протиправним.

Відповідно до статті 9 частини 1 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 2 частини 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 24 квітня 2015 року № та діяв не на підставі та в спосіб визначений чинним законодавством, а тому такі дії є протиправними, а вказані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 4 частини 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2015 року (позивач звернувся 12 лютого 2015 року) розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн.. Відповідно до статті 4 частини 2 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, справляється судовий збір у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. У даному випадку не більше 4872 грн.. Відповідно до статті 4 частини 3 Закону України "Про судовий збір", під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Задовольняючи позовну заяву частково суд вказує на те, що відповідно до статті 94 частини 1 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Таким чином, у задоволенні позовної заяви щодо стягнення саме з відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 судового збору у сумі 4872 грн. слід відмовити.

Відповідно до статті 94 частини 1 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Слідуючи даній вимозі, слід присудити з Державного (місцевого) бюджету України (м. Ужгорода) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4872 грн., що сплачений відповідно до платіжного доручення за № 250 від 28 квітня 2015 року через Закарпатське відділення № 5 ПАТ "ВіЕс Банк".

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 160,163,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позовну заяву Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

2. Податкове повідомлення-рішення за № від 24 квітня 2015 року визнати протиправним та скасувати.

3. Податкове повідомлення-рішення за № від 24 квітня 2015 року визнати протиправним та скасувати.

4. У задоволенні позовної заяви в частині решти позовних вимог - відмовити.

5. Присудити з Державного (місцевого) бюджету України (м. Ужгорода) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4872 грн., що сплачений відповідно до платіжного доручення за № 250 від 28 квітня 2015 року через Закарпатське відділення № 5 ПАТ "ВіЕс Банк".

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяТ.В. Скраль

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 08 липня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 13 липня 2015 року.