Справа № 2а-1670/3169/11
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2011-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/3169/11

Колегія суддів Полтавського окружного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

суддів - Довгопол М.В. , Молодецького Р.І.

при секретарі - Пшенишному В.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1О

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 квітня 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо порушення вимог статті 18 Закону України "Про звернення громадян" та Постанови Кабінету Міністрів від 18 січня 2003 року № 50, а також щодо порушення строків розгляду скарги від 10 лютого 2011 року, крім того просив частково скасувати лист від 01 квітня 2011 року № 16-П123/16-33; зобов'язати ТДІП у Полтавській області провести перевірку ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" за період 2008 року по 2009 роки у присутності позивача; винести приписи відносно ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про усунення порушень статті 32 КЗпП України шляхом скасування наказу № 389 від 01 грудня 2008 року; про усунення порушень шляхом скасування наказу № 98 від 13 квітня 2009 року; про усунення порушень шляхом скасування розпорядження № 68 від 22 квітня 2009 року; про усунення порушень статті 24 Закону України "Про оплату праці" та притягнути винних осіб до відповідальності; про усунення порушень статті 127 КЗпП України, і Закону України "Про відпустки" шляхом зобов'язання ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" виплатити неправомірно утримані кошти в розмірі 766,99 грн.; визнати невідповідність форми наказу № 2071 від 15 липня 2009 року типовій формі №П-4; винести припис ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про усунення порушень, шляхом повернення коштів Позивачу; винести припис щодо ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про зобов'язання ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" виплатити всі види премій; передати матеріали перевірки до правоохоронних органів; надати до цього суду звіт про виконання Постанови суду; визнати незаконними дії ТДІП у Полтавській області, щодо ігнорування (приховування) численних порушень колективного договору ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" на 2008 рік та винести припис щодо ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про притягнення винних осіб до відповідальності, щодо надання недостовірної інформації; зобов'язати відповідача спростувати інформацію, що не відповідає дійсності.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи.

Судом визнано за можливе розглядати справу за даної явки на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, в порядку статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

10 лютого 2011 року позивач звернувся до ТДІП у Полтавській області зі скаргою (вхідний номер № 16-П123/16 від 10 лютого 2011 року) з питань дотримання вимог законодавства про працю відносно нього ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод".

09 березня 2011 року позивач знову звернувся до ТДІП у Полтавській області зі скаргою (вхідний номер № 16-П222/16 від 09 березня 2011 року) з приводу дотримання вимог законодавства про працю ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод", порушуючи інші питання.

Із змісту вищезгаданих скарг випливає, що позивач звертався до ТДІП у Полтавській області вимагаючи проведення перевірки ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" з питань додержання останнім вимог трудового законодавства та у разі виявлення таких порушень притягнути винних осіб до відповідальності.

Відповідачем проведено перевірку за скаргами ОСОБА_1 ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод", за результатами якої складено акт від 16 березня 2011 року про допущення вказаним підприємством порушень передбачених статтею 115 КЗпП України, а саме: порушення строків виплати заробітної плати за весь час щорічної відпустки. З цього приводу відповідачем винесено припис від 16 березня 2011 року № 16-03-33/55-40, яким зобов'язано в наступному дотримуватись вимог законодавства про працю. Інших порушень законодавства про працю відповідачем не виявлено.

04 квітня 2011 року позивач, не отримавши відомостей про результати розгляду скарг від 10 лютого 2011 року та від 09 березня 2011 року, особисто звернувся до відповідача та отримав лист-відповідь від 01 квітня 2011 року про результати розгляду вищевказаних скарг (вихідний номер № 16-П123/16-33).

Позивач, вважаючи дії відповідача з розгляду його скарг неправомірними, звернувся до суду.

Надаючи оцінку правомірності дій відповідача, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" визначені права громадянина при розгляді заяви чи скарги.

Так, зазначеною нормою передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем при розгляді скарги позивача від 10 лютого 2011 року порушено граничний термін вирішення порушених у зверненні питань - відповідь від 01 квітня 2011 року складена після перебігу 49 календарних днів.

Посилання відповідача на те, що строк розгляду скарги позивача від 10 лютого 2011 року не пропущений, оскільки листом від 09 березня 2011 року був продовжений термін розгляду даної скарги, суд відхиляє, оскільки загальний термін розгляду звернень громадян відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" не може перевищувати сорока п'яти днів.

Таким чином, відповідачем порушено граничний термін розгляду скарги ОСОБА_1 від 10 лютого 2011 року, що дає підстави стверджувати про правомірність позовних вимог у частині визнання дій відповідача щодо порушення строків розгляду скарги позивача від 10 лютого 2011 року протиправними.

Що стосується посилань позивача щодо порушення відповідачем норм ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", а саме: відсутності можливості брати участь у перевірці поданої скарги, а також бути присутнім при розгляді скарги, колегія суддів оцінює критично, оскільки, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, розгляд скарг проводився в присутності позивача. Що стосується участі ОСОБА_1 у проведенні перевірки, представник відповідача зазначив, що оскільки перевірка проходила на території ВАТ "КВБЗ", а допуск на територію здійснюється по пропускам, в зв'язку з цим під час проведення перевірки були присутні тільки представники відповідача.

Доказів на спростування даних фактів позивачем не надано.

Щодо позовних вимог про часткове скасування листа відповідача від 01 квітня 2011 року про результати розгляду вищевказаних скарг та акту, колегія суддів зазначає наступне.

У своєму позові позивач просить скасувати лист від 01 квітня 2011 року № 16-П123/16-33 крім окремих його положень, а саме: залишити в силі частину листа щодо факту встановлення порушення частини 3 статті 115 КЗпП та порушення пункту 4.5 розділу 4 "Оплата праці, додаткові виплати" колективного договору на 2008 р-2009 роки, акт та припис про усунення порушень.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з пункту першого частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративною юрисдикції це публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу частини другої статті 2, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли щодо до таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що лист від 01 квітня 2011 року № 16-П123/16-33 та акт перевірки № 16-03-33/55 від 16 березня 2011 року не є нормативно-правовими актами в розумінні положень п. 1, ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не породжують прав та обовязків для сторін по даній справі, а є міркуваннями (висновками) фахівців Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області стосовно дотримання чи не дотримання ВАТ "КВБЗ" вимог трудового законодавства.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо часткового скасування листа від 01 квітня 2011 року № 16-П123/16-33 та акту перевірки № 16-03-33/55 від 16 березня 2011 року не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття провадження у цій частині позовних вимог.

Що стосується позовних вимог позивача щодо скасування припису № 16-03-33/55-40 від 16 березня 2011 року, колегія суддів приходить до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п.8 ст.3 позивач по адміністративній справі це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

З матеріалів справи слідує, що 16 березня 2011 року на підставі акту перевірки № 16-03-33/55 від 16 березня 2011 року Територіальною державною інспекцією праці у Полтавській області був винесений припис № 16-03-33/55-40 від 16 березня 2011 року, в якому встановлені порушення ст. 115 КЗпП України щодо виплати заробітної плати за весь час щорічної відпустки не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Даний припис був винесений відносно ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод".

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не зазначено та не доведено, які саме його особисті права та інтереси зачіпає чи порушує оскаржуваний припис, в зв'язку з чим колегія суддів вважає необхідним відмовити в цій частині позовних вимог.

Колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині вимог щодо зобов'язання відповідача винести приписи відносно ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про усунення порушень статті 32 КЗпП України шляхом скасування наказу № 389 від 01 грудня 2008 року та наказу № 98 від 13 квітня 2009 року з підстав їх невідповідності ДСТУ 41-63-2003 "Державна уніфікована система документації". Вимоги до оформлення документів", зазначаючи з наступне.

Відповідно до Методологічних рекомендацій щодо застосування ДСТУ 41-63-2003 "Державна уніфікована система документації. Вимоги до оформлення документів", включена до Державного класифікатора управлінської документації як самостійна система, являє собою сукупність стандартів, інструкцій і методичних рекомендацій щодо їх використання, спрямовану на встановлення обмежень і визначення вимог до побудови та оформлення певного виду документів.

Так, відповідно до пункту 1.1 Методологічних рекомендацій щодо застосування ДСТУ 41-63-2003 "Державна уніфікована система документації. Вимоги до оформлення документів", цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (далі - організацій).

Згідно пункту 1.2 Методологічних рекомендацій щодо застосування ДСТУ 41-63-2003 "Державна уніфікована система документації. Вимоги до оформлення документів" зазначений стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів.

Відповідно до пункту 1.3 зазначеного нормативно-правового акту вимоги цього стандарту щодо оформлювання реквізитів можна поширювати на всі класи уніфікованих систем документації.

Аналіз вищезазначеного стандарту дає підстави вважати його характер рекомендаційним, а отже скасування наказів № 389 від 01 грудня 2008 року та № 98 від 13 квітня 2009 року з підстав їх невідповідності ДСТУ 41-63-2003 "Державна уніфікована система документації" є неприпустимим.

По даному питанню ОСОБА_1 була надана вичерпна відповідь в листі від 01 квітня 2001 року.

Позовні вимоги позивача відносно зобов'язання ТДІП у Полтавській області прийняти рішення про винесення припису щодо ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про усунення порушень шляхом скасування розпорядження № 68 від 22 квітня 2009 року; про усунення порушень статті 24 Закону України "Про оплату праці" та притягнення винних осіб до відповідальності; про усунення порушень статті 127 КЗпП України і Закону України "Про відпустки" шляхом зобов'язання ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" виплатити неправомірно утримані кошти в розмірі 766,99 грн.; щодо прийняття рішення відносно невідповідності форми наказу № 2071 від 15 липня 2009 року типовій формі № П-4, затвердженої наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року № 489 шляхом винесення припису; винесення припису ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про усунення порушень, шляхом повернення коштів Позивачу не підлягають задоволенню, оскільки дані питання в скаргах від 10 лютого 2011 року та від 09 березня 2011 року ОСОБА_1 не піднімались.

Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення про винесення припису відносно ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про усунення порушень КЗпП України шляхом зобов'язання ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" виплатити всі види премій; визнання незаконними дій ТДІП у Полтавській області, щодо ігнорування (приховування) численних порушень колективного договору ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" на 2008 рік та винесення припису щодо ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про усунення порушень ст. 24 Закону України "Про оплату праці" та усунення порушень ст. 115 КЗпП України у 2008 році та шляхом притягнення винних осіб до відповідальності, задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 травня 2001 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 вересня 2010 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директор з персоналу та соціальних питань ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" ОСОБА_2, про поновлення на роботі, поновлення трудового стажу за весь час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, винагороди за відрив від звичайних занять та добових, пов'язаних з явкою до суду встановлено такі обставини:

"При вивільненні позивача з роботи відповідачем дотримано вимоги норм, передбачених статтями 42, 49-2 КЗпП України. Позивач персонально попереджався адміністрацією підприємства за два місяці про наступне його вивільнення, про що свідчать акти від 15 травня 2009 року та акти від 20 травня 2009 року, згідно яких він відмовився від ознайомлення з розпорядженням по термічному цеху № 68 від 22 квітня 2009 року "Про організацію роботи по виконанню наказу ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" № 98 від 13 квітня 2009 року в термічному цеху та зі списком осіб, що підлягають звільненню по пункту1 статті40 КЗпП, де він значиться під № 72, з чим погодився у судовому засіданні позивач.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2009 року, яке 03 березня 2010 року набрало законної сили були визнані незаконними (але не скасовані, як вказував позивач) накази: №4-с по термічному цеху від 24 лютого 2009 року щодо ОСОБА_1 про оголошення догани та позбавлення 30% системної премії по підсумках роботи місяця 2009 року, №5-с по термічному цеху від 02 березня 2009 року щодо ОСОБА_1 про оголошення догани та позбавлення 50% системної премії по підсумках роботи лютого місяця 2009 року. Докази скасування цих наказів позивачем не надані.

Цим же рішенням суду у скасуванні розпорядження №125 від 03 липня 2008 року, яким позивача було позбавлено 10% премії по підсумках роботи цеху за червень 2008 року, було відмовлено за пропуском строку звернення до суду".

Колегією суддів встановлено, що за наслідками розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директор з персоналу та соціальних питань ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" ОСОБА_2, про поновлення на роботі, поновлення трудового стажу за весь час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, винагороди за відрив від звичайних занять та добових, пов'язаних з явкою до суду судами першої та апеляційної інстанцій перевірена правомірність колективного договору ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" на 2009 рік, наказів № 389 від 01 грудня 2008 року, № 98 від 13 квітня 2009 року, № 2071 від 15 липня 2009 року, № 5-с від 02 березня 2009 року та № 4-с від 24 лютого 2009 року, а також Розпоряджень № 68 від 22 квітня 209 року та № 125 від 03 липня 2008 року, зазначеним документам надано оцінку та визнано їх обґрунтованими та таким, що відповідають чинному законодавству.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги у цій частині ОСОБА_1 заявлені неправомірно та, відповідно, задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем при проведені перевірці були перевірені всі факти, надані достовірні відомості, перевірка проведена відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги похилого М.О. щодо визнання незаконними дій відповідача щодо надання інформації, що не відповідає дійсності; зобов'язання ТДІП у Полтавській області спростувати інформацію, що не відповідає дійсності шляхом надання спростування до Полтавського окружного адміністративного суду; зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме: провести повну та належну перевірку на ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" з дотриманням усіх вимог чинного законодавства та надати можливість позивачу бути присутнім при цій перевірці з урахуванням вимог ст. 18 Закону України "Про звернення громадян"; визнання незаконними порушення ТДІП у Полтавській області Указу Президента України "Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача щодо прийняття рішення відповідно до п.5.2 Наказу № 72 та передачі матеріалів перевірки до правоохоронних органів не підлягають задоволенню, оскільки матеріали перевірки направляються до правоохоронних органів у випадку наявності ознак злочину. Як слідує з письмових заперечень відповідача та підтверджується матеріалами справи, в даному випадку ознаки злочину відсутні.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин покладено на відповідача.

Відповідачем доведена, а матеріалами справи підтверджена правомірність дій.

В зв'язку з чим, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача в порядку ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України надати до суду звіт про виконання постанови суду, не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не порушені норми чинного законодавства.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Матеріали справи у їх сукупності свідчать про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Розмір компенсації судових витрат колегія суддів визначає, виходячи із кількості задоволених позовних вимог. Колегією суддів задоволена 1 вимога позивача з 21, таким чином позивачу має бути компенсовано 4,76% здійснених ним судових витрат, тобто 0,16 коп. (3,40 грн. х 4,76 % : 100 %)

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області щодо порушення строків розгляду скарги ОСОБА_1 від 10 лютого 2011 року, визначених ст. 20 Закону України "Про звернення громадян".

В частині позовних вимог щодо часткового скасування листа від 01 квітня 2011 року № 16-П123/16-33 та акту перевірки № 16-03-33/55 від 16 березня 2011 року - провадження у справі закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 0,16 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 05 жовтня 2011 року.

Головуючий суддя суддя суддя ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5