Справа № 2а-2031/10/0970
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2010-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2010 р. справа № 2a-2031/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі

судді Могили А.Б.,

з участю секретаря Надраги Л.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Івано-Франківської митниці ОСОБА_2,

представника відповідача ГУ ДКУ в Івано-Франківській області ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ПП Агентство Броксім до Івано-Франківської митниці, ГУ ДКУ в Івано-Франківській області про визнання протиправними рішення від 13.03.2010 року № 206000006/2010/000308/1 про визначення митної вартості товару, картки відмови від 13.03.2010 року та стягнення з Державного бюджету України 11028, 79 грн., судових витрат.

ВСТАНОВИВ:

ПП Ангество Броксім звернулося в суд із адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці та ГУ ДКУ в Івано-Франківській області про визнання протиправними рішення від 13.03.2010 року № 206000006/2010/000308/1 про визначення митної вартості товару, картки відмови від 13.03.2010 року та стягнення з Державного бюджету України 11028, 79 грн., судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 13 березня 2010 року Івано-Франківською митницею було прийнято рішення, яким збільшено митну вартість на імпортовані товари, зокрема на мопеди ZS50зі 150 доларів США до 180 доларів США за одиницю товару. Вважає таке рішення відповідача протиправними та прийнятим всупереч положенням статті 266 Митного кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з вказаних в позовній заяві підстав та зазначив, що митна вартість імпортованого позивачем товару повинна складати ціну визначену в договорі, за яким імпортований товар придбаний позивачем.

Представник відповідача Івано-Франківської митниці в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, що рішення про визначення митної вартості товару прийняте у звязку з наявністю на момент митного оформлення товару обґрунтованих сумнівів у правильності декларування митної вартості, оскільки задекларована позивачем вартість товару нижча за вартістю від подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, і відомості про вартість яких містяться в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України. З метою перевірки правильності визначення митної вартості товару витребувано додаткові документи, які митний декларант позивача відмовився надати, а тому, митний орган на підставі наявних у нього відомостей здійснив визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Представник відповідача ГУ ДКУ в Івано-Франківській області в судовому засіданні проти позову заперечила та зазначила, що ГУ ДКУ в Івано-Франківській області від митних органів не отримувало висновків про повернення коштів на користь ПП Агентство Броксім, тому не мало підстав для проведення такої операції.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до зовнішньоекономічного договору № 10/11/09 від 10 листопада 2009 року на адресу приватного підприємства «Агентство Броксім»від фірми VIHICYCLE INDUSTRY GROUP LIMITED», Китай, по товарносупровідних документах, зокрема міжнародній товарно-транспортній накладній (СМР) № 926, інвойсу № ВН 09016, коносаменті № ZIMUOCQ601067, надійшло 144 мопеди PHA ZS50, вартістю 150 доларів США за штуку, а всього на загальну суму 21600 доларів США.

Зазначені вище товари підприємством імпортовано в Україну згідно вантажно-митної декларації № 206000014/2010/000731. При цьому було задекларовано митну вартість отриманого вантажу на суму 21600 доларів США, тобто 150 доларів США за штуку. З метою визначення правильності заявленої митної вартості по даній ВМД було подано запит у відділ контролю митної вартості та номенклатури.

13 березня 2010 року відповідачем було видано картку відмови в митному оформленні та винесено рішення про визначення митної вартості товарів № 206000006/2010/000308/1, відповідно до якого вартість отриманих ПП Агентство Броксім144 мопедів ZS50визначено в сумі 25920 доларів США, тобто 180 доларів США за 1 штуку.

Відповідачем в декларації митної вартості у відповідності до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для їх підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1766 від 20.12.2006 року для підтвердження митної вартості товарів та у звязку із наявністю відомостей в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України про вищу вартість подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, витребувано у позивача додаткові документи, а саме каталоги, специфікації, прайс-листи (прейскуранти) фірми-виробника товару, калькуляцію фірми - виробника товару, копію вантажної митної декларації країни відправлення. Декларантом повідомлено про неможливість надання витребуваної інформації, про що зроблено відмітку на декларації митної вартості.

Вимоги відповідача про необхідність надання позивачем додаткових документів з метою підтвердження вартості і походження товару не суперечили чинному законодавству.

Однак, як вбачається з копії вказаної декларацій, декларантом було зазначено, що на момент її подачі і на момент вчинення відповідного запису на ній митним органом позивач не міг представити додатково витребувані у нього документи.

Представником позивача в судовому засіданні зазначено, що даний запис свідчить про те, що декларант не відмовлявся від подачі додатково витребуваних документів взагалі, а лише зауважив, що на момент подачі декларації він не може їх представити. На зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості міститься запис декларанта про неможливість подання додаткових документів.

Судом встановлено, що відповідач не надав декларанту можливості скористатися десятиденним терміном для подання витребуваних додаткових документів, а 13.03.2010 року виніс рішення про визначення митної вартості товарів та відмовив в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів та транспортних засобів через митний кордон України. Цим рішенням відповідач самостійно визначив митну вартість товару, застосувавши 6 резервний метод.

Представником відповідача не представлено суду жодних доказів про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості, необхідність яких передбачена ст. 266 Митного кодексу України. Частина 5 даної статті передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З метою випуску товару у вільний обіг, позивач сплатив митні платежі згідно рішення відповідача, але зазначив, що з даним не рішенням не погоджується. (а.с. 26).

Суд приходить до висновку, що відповідачем здійснено застосування іншого методу визначення митної вартості товару, ніж основний, без достатніх підстав, передбачених Митним кодексом України та в порушення порядку контролю за правильністю визначення митної вартості товарів визначеного Постановою Кабінету Міністрів України за № 339 від 09.04.2008 року, порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року.

13.03.2010 року відповідач на підставі наявних у нього відомостей, здійснив коригування митної вартості товарів, що переміщувалися позивачем через митний кордон України та виніс оскаржуване рішення про визначення митної вартості товарів. ПП Агентство Броксім з прийнятим рішенням не погодилося, про що повідомило Івано-Франківську митницю, однак митне оформлення товару завершило та імпортувало товар на митну територію України за митною вартістю визначеною відповідачем.

Стаття 260 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 4 якої митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Згідно з ст. 262 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В статті 266 Митного кодексу України вказані методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну. Частина 2 цієї статті зазначає, що основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.

Частина 5 статті 266 Митного кодексу України передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Пунктом 2 "Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №339 від 09.04.2008 року контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення покладено на митні органи, при цьому послідовність дій посадових осіб митного органу під час здійснення передбаченого цим пунктом контролю визначається Державною митною службою України.

Порядок декларування митної вартості товарів передбачений нормами "Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року.

Згідно пункту 7 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобовязаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Пунктом 11 зазначеного Порядку для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. При цьому, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Декларант зобовязаний подати додаткові документи, визначені у п.11 цього Порядку (на які посилається відповідач), протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк може бути продовженим. У разі ж відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та кладе підпис на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості. І лише у випадку, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством Згідно п.п. 13, 14 Порядку.

Відповідачем, при визначені митної вартості товару, що імпортувався позивачем, застосовано шостий, резервний метод визначення митної вартості товарів, передбачений статтею 273 Митного кодексу України.

Частина 1 статті 273 Митного кодексу України передбачає застосування даного методу визначення митної вартості у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу.

Суд вважає, що відповідачем рішення про неможливість застосування інших методів визначення митної вартості товарів, прийнято необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Згідно з ч.2 ст. 267 Митного кодексу України якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. Статті 268 та 269 Митного кодексу України передбачають визначення митної вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Частина 5 статті 266 Митного кодексу України передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Пункт 3.4. Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державна митна служба України за №74 від 31.01.2007 року передбачає, що якщо декларантом не надано в установлений законодавством термін вищезазначені додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, то митний орган відповідно до статті 265 Митного кодексу України має право зобовязати його визначити митну вартість іншим методом, ніж він використав для її визначення.

Частина 2 статті 268 Митного кодексу України встановлює, що під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник. Згідно положень частин 3 та 4 вказаної статті Митного кодексу України незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари.

У відповідності до статті 269 Митного кодексу України під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки: якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; країна походження; виробник. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари. У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних умовах. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем не здійснювалася процедура консультацій з позивачем щодо вибору підстав для визначення митної вартості, як того вимагають положення статті 267 Кодексу, відповідачем не було витребувано відомості про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, не використано наявні відомості. Крім того, відповідачем не звернуто уваги на пункт 3.4 Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державної митної служби України за №74 від 31.01.2007 року та не зобовязано декларанта позивача визначити митну вартість товару іншим методом, ніж він використав.

В оскаржуваному рішенні про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару, а також представником відповідача в судовому засіданні не вказано обґрунтованих підстав, які б перешкоджали визначенню митної вартості транспортного засобу за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів.

Представником позивача надано суду копії прайс-листів виробника аналогічного товару, а саме мопедів марки PHA ZC 50 по ціні 150 доларів США за штуку та марки PHA ZS 50 F по ціні 120-130 доларів США за штуку. Аналогічний товар вироблено на тій ж фірмі, що і товар, який ввіз на митну територію України позивач, а саме на фірмі VIHICYCLE INDUSTRY GROUP LIMITED»(Китай). Крім того, мопеди марки PHA ZS 50»вже ввозилися на митну територію України по цьому ж договору (контракту) в червні 2009 року, але іншим субєктом підприємницької діяльності. Тоді митна вартість цих двохколісних транспортних засобів не визначалася на рівні 180 доларів США (а.с.104-114).

Відповідач користуючись Центральною базою даних Держмитслужби України та визначаючи позивачу митну вартість товару мопеду в розмірі 180 доларів США за штуку, взяв до уваги подібний товар, але з іншими - якіснішими характеристиками, а саме іншої моделі, престижнішої торгової марки - наприклад », вищевартісного виробника, а також з якіснішими комплектуючими (а.с. 80-84).

Окрім того, відповідачем при визначенні митної вартості товару, який ввозився позивачу на митну територію України, не взято до уваги інформацію щодо рівнів цін на окремі товари, яка доведена до регіональних митниць листом Департаменту митної вартості Держмитслужби України від 07.05.2009 року № 16/1-4/809-ЕП, рекомендації якого є для них обовязковими для врахування в роботі. Згідно даної Інформації ціна мопеда марки PHA», 50 куб.см., становить 150 доларів США за 1 штуку. (а.с.58-59).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення статті 266 Митного кодексу України здійснено визначення митної вартості товару із застосуванням резервного методу визначення митної вартості, який застосовано з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 Митного кодексу України та в порушення порядку контролю за правильністю визначення митної вартості товарів визначеного Постановою Кабінету Міністрів України за № 339 від 09.04.2008 року, порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року, методичних рекомендацій наданих Державною митною службою України.

Необхідність уникнення зайвих витрат на користування митним складом, понаднормовий простій транспорту та запобігання втраті часу зумовила позивача здійснити митне оформлення товару із зазначенням тієї митної вартості товару, на якій наполягав митний орган.

Відповідно до п.3 ст. 264 Митного кодексу України у разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

Частиною 6 статті 264 МК України встановлено, що після надання банком гарантій, зазначених у частині третій цієї статті, митний орган зобов'язаний випустити товари у вільний обіг. У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

В судовому засіданні при дослідженні поданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідач - митний орган підтвердив та не заперечує розміру сплачених декларантом митних платежів, вказаних у ВМД, за якою було здійснено митне оформлення товарів. Також митний орган не заперечував тієї обставини, що позивач здійснив доплату до сум, встановлених оскаржуваними рішеннями про визначення митної вартості товарів, а саме державного мита у розмірі 11028, 79 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає картка відмови в митному оформленні товару від 13.03.2010 року, рішення Івано-Франківської митниці про визначення митної вартості товарів за 206000006/2010/000308/1 від 13.03.2010 року є протиправними, а позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Так згідно поданих позивачем квитанцій ним сплачено 120 грн. і 3 грн. 40 коп. судового збору. Таким чином загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача становить 123 грн. 40 коп.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати рішення Івано-Франківської митниці 206000006/2010/000308/1 від 13.03.2010 року про визначення митної вартості товару, ввезеного на територію України ПП Агентство Броксім та картку відмови в митному оформленні товару від 13.03.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ПП Агентство Броксім11028, 79 грн. сплаченого мита за товар та 123, 40 грн. судових витрат.

Постанова суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на її апеляційне оскарження обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя (підпис) Могила А.Б.

Постанова складена в повному обсязі 13.10.2010 року.