Справа № 187/959/15-а
Суддя: Соловйов І. М.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/959/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2015 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., розглянувши в смт. Петриківка в порядку письмового провадження справу №187/959/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по щорічній допомозі на оздоровлення за 2015 рік громадянину, як особі постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії,-

Встановив:

17.07.2015 року до суду із позовом звернувся ОСОБА_1 (далі Позивач) до Управління соціального захисту населення Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі Відповідач), яким просив:

- визнати протиправними дії Відповідача щодо нарахування та виплати допомоги на оздоровлення за 2015 рік Позивачу як особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІІ групи інвалідності у розмірах, менших ніж передбачено ст. 48 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII);

- зобовязати Відповідача провести нарахування та виплату на користь Позивача недоплаченої суми за щорічною разовою грошовою допомогою на оздоровлення, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІІ групи інвалідності за 2015 рік в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, де згідно ч. 7 ст. 48 Закону № 796-XII "Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати".

Свої вимоги мотивує тим, що він відноситься до категорії осіб, які мають право на щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону № 796-XII саме в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, тобто 4 872 грн. Посилаючись на рішення Конституційного суду України №6-рп від 09.07.2007 року, №19-рп/2009 від 08.09.2009 року, №3-рп/2012 від 26.01.2012 року, практику Верховного Суду України, та практику Європейського суду з прав людини, вважає, що Відповідач діяв неправомірно розраховуючи та виплачуючи щорічну допомогу на оздоровлення на підставі постанови Кабінету Міністрів України, так як основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. При цьому, як зазначає Позивач, у 2015 році не було прийнято ніяких нормативно-правових актів Кабінетом Міністрів України щодо встановлення інших розмірів вказаної виплати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач також подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, а також надав письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік Кабінету Міністрів України було надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, позивач вказує, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Тому, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

За таких обставин, керуючись приписами ч. 4 ст. 122, ч. 2, 4 ст.128 КАС України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті без участі представників сторін. На підставі приписів ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 КАС України, у зв'язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалід ІІІ групи та має право на щорічну допомогу на оздоровлення.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Великода проти України" №43331/12 від 03 червня 2014 року підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 N 20-рп/2011. У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Відповідно до ст. 48 Закону № 796-XII в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, яка набрала чинності з 01.01.2015 року, одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Вказана норма є чинною, не конституційною не визнана, а отже виплати щорічної одноразової допомоги на 2015 рік здійснюються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Щорічна допомога на оздоровлення за 2015 рік нарахована та профінансовано у червні 2015 року у розмірі 90 грн., згідно Постанови Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №562 від 12.07.2005 року, що Позивачем не заперечується.

У відповідності до ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням встановлених обставин, наведених вище норм матеріального права та правових висновків Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини, дії Відповідача з нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік відповідає законодавству, чинному на момент такого нарахування і виплати, а тому є правомірними, а отже і не має підстав для зобов'язання Відповідача вчинити дії щодо нарахування та виплати допомоги саме в розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Інші доводи позивача, зокрема посилання на практику Конституційного Суду України, Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини, висновків суду не спростовують, так як законодавцем безпосередньо внесено зміни до закону, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, щодо визначення органу який встановлює порядок та розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення.

За таких обставин, позов є необґрунтованим, а отже підлягає залишенню без задоволення.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, та за відсутності даних про судові витрати понесених Відповідачем, відповідно до ст.94 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 122, 128, 158-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по щорічній допомозі на оздоровлення за 2015 рік громадянину, як особі постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Петриківський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_2