Справа № 816/1581/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 р.Справа № 816/1581/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Водолажської Н.С. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання - Тітової А.В.

Представник позивача - ОСОБА_1

Позивач - ОСОБА_2

Представник відповідача - Момот Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.06.2015р. по справі № 816/1581/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 квітня 2015 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач порушив права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин через безпідставне визначення податкового зобов'язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Підставою для прийняття оспорюваного у справі податкового повідомлення-рішення став Акт перевірки від 27 лютого 2015 року №177/16-07-17-01/НОМЕР_1, складений на підставі проведеної Гадяцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області документальної планової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 рнокпп НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року. За результатами перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Позивач не погоджується з висновками податкової інспекції викладеними у Акті перевірки, оскільки загальна сума від реалізації товарів у період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року сукупно без урахування податку на додану вартість не перевищувала 300000,00 грн. Таким чином, на думку позивача, твердження відповідача про порушення позивачем вимог пункту 181.1 статті181 Податкового кодексу України не відповідає дійсності, а тому, податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, зокрема платником податків перевищено загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню сукупно у розмірі 300000 грн. (без врахування податку на додану вартість) протягом останніх 12 календарних місяців без подальшої реєстрації платником податку на додану вартість.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 4.1.4 ст. 4, п. 56.21 ст. 56, п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, ст. 19 Конституції України, ст. 159 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 10 вересня 2004 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії НОМЕР_2, копія якої наявна у матеріалах справи /том I, а.с. 19/.

У період з 10 лютого 2015 року по 20 лютого 2015 року Гадяцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється.

За результатами перевірки складено Акт від 27 лютого 2015 року №177/16-07-17-01/НОМЕР_1 /том I, а.с. 23-31/, у якому, крім іншого, зафіксовано порушення позивачем пунктів: пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, а саме не реєстрація платником ПДВ у результаті перевищення обсягу продажу товарів 300000,00 грн.; пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, у результаті чого не нараховані та не сплачені податкові зобов'язання з ПДВ у сумі 90615,00 грн., у тому числі: за лютий 2013 року 3283,00 грн., за березень 2013 року 6647,00 грн., за квітень 2013 року 7560,00 грн., за травень 2013 року 9129,00 грн., за червень 2013 року 9038,00 грн., за липень 2013 року 9552,00 грн., за серпень 2013 року 9390,00 грн., за вересень 2013 року 9157,00 грн., за жовтень 2013 року 9786,00 грн., за листопад 2013 року 9684,00 грн., за грудень 2013 року 7393,00 грн.

Відповідно до висновків Акту перевірки порушення податкового законодавства виникло у зв'язку з тим, що перевіркою встановлено, що обсяг продажу ФОП ОСОБА_2 згідно даних звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій за звітні періоди з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року склав 318694,59 грн.

На думку відповідача, ФОП ОСОБА_2 у порушення пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України не зареєструвався платником ПДВ та вважається платником ПДВ з лютого 2014 року без права віднесення сум податку до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування до моменту реєстрації платником ПДВ.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07 квітня 2015 року №1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 113268,75 грн., у тому числі 90615,00 грн за основним платежем, 22653,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) /том I, а.с. 22/.

Позивач не погодився із зазначеним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, відповідає приписам підпункту 54.3.2. та пункту 123.1. Податкового кодексу України, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову та скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до даних звітів про використання реєстратора розрахункових операцій /том VІ, а.с. 30-41/ позивачем у період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року допущено перевищення загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню у розмірі 300000 грн. протягом останніх 12 календарних місяців, зокрема, сума розрахунків згідно зі звітами становить 312280,89 грн., а саме: у лютому 2012 року - 15008,20 грн. /том VІ, а.с. 30/, у березні 2012 року - 20167,25 грн. /том VІ, а.с. 31/, у квітні 2012 року - 20196,75 грн. /том VІ, а.с. 32/, у травні 2012 року - 20617,79 грн. /том VІ, а.с. 33/, у червні 2012 року - 20753,50 грн. /том VІ, а.с. 34/, у липні 2012 року - 24572,00 грн. /том VІ, а.с. 35/, у серпні 2012 року - 26481,30 грн. /том VІ, 36/, у вересні 2012 року - 26878,40 грн. /а.с. 37/, у жовтні 2012 року - 34939,65 грн. /том VІ, а.с. 38/, у листопаді 2012 року - 36364,15 грн. том /VІ, а.с. 39/, у грудні 2012 року - 33374,30 грн. /том VІ, а.с. 40/, у січні 2013 року - 32927,60 грн. /том VІ, , а.с. 41/.

Судом встановлено, підтверджено даними звітів про використання реєстратора розрахункових операцій та не заперечується представниками сторін, що під час написання Акту перевірки відповідачем допущено помилку у частині обрахування обсягу продаж ФОП ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року, а саме: у Акті перевірки зазначено суму 318694,59 грн., у той час як згідно даних звітів про використання реєстратора розрахункових операцій сума розрахунків згідно зі звітами становить 312280,89 грн /том VІ, а.с. 30-41/.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що допущення відповідачем даних арифметичних помилок не вплинули на результати перевірки та не призвели до збільшення або зменшення донарахованої суми, оскільки факт перевищення загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню у розмірі 300000 грн. протягом останніх 12 календарних місяців залишається навіть при встановленій судом сумі 312280,89 грн.

Однак, як встановлено під час перевірки, у порушення вимог пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, заяву на реєстрацію платником податку на додану вартість позивачем не подано та, відповідно, позивач не нараховував і не сплачував до бюджету податкові зобов'язання з ПДВ.

Відповідно до підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з підпунктом "а" пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Пунктом 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 183.7 статті 183 Податкового кодексу України, заява про реєстрацію особи як платника податку подається особисто такою фізичною особою або безпосередньо керівником або представником юридичної особи - платника (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та повноважень) до контролюючого органу за місцезнаходженням (місцем проживання) особи. У заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем за останні 12 календарних місяців (з лютого 2012 року по січень 2013 року (включно) перевищено визначений пунктом 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України ліміт обсягу операцій з продажу (поставки) товарів/послуг, то відповідач дійшов вірного висновку про те, що позивач був зобов'язаний зареєструватися платником ПДВ і подати до Гадяцької ОДПІ відповідну заяву.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що суттєвим для вирішення даної справи є показники загального обсягу операцій з постачання товарів/послуг за відповідний період (12 календарних місяців - для визначення наявності підстав для реєстрації платником ПДВ; наступний період - для визначення бази оподаткування ПДВ і суми податкових зобов'язань). Встановлення цих обставин здійснюється на підставі звітних бухгалтерських і податкових документів (книг, регістрів) і не потребує дослідження всіх первинних документів.

Таким чином, якщо особа, у якої обсяг оподаткованих операцій з постачання товарів/послуг за останні 12 місяців перевищив 300 000 грн., не подала до контролюючого органу заяву, то обов'язок нарахування та сплати податкових зобов'язань з ПДВ у такої особи виникає з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, у якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг понад 300000,00 грн.

Разом з тим, незважаючи на те, що протягом 12 місяців (з лютого 2012 року по січень 2013 року), сума нарахована (сплачена) позивачем від здійснення операцій з постачання товарів/послуг перевищила 300000,00 грн, він не дотримався обов'язку визначеного пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України щодо за реєстрації як платника податку на додану вартість.

У порушення наведених норм позивач не надав заяву про реєстрацію як платника ПДВ, а отже, має нести відповідальність за не нарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Основне правило податкового обліку приватного підприємця, який застосовує загальну систему оподаткування, наведене у пункті 177.2 статті 177 Податкового кодексу України: об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З аналізу наведеної норми вбачається, що Податковий кодекс України містить різні правила оподаткування податком на прибуток підприємств та податком на доходи фізичних осіб.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що контролюючий орган правомірно визначив податкове зобов'язання позивачу із коштів, які фактично надійшли до його каси у 2012-2013 роках.

Згідно пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

Відповідно до пункту 203.1 статті 203 зазначеного Кодексу податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

З наведеного вбачається, що застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються усі надходження коштів, отримані, зокрема, у касу суб'єкта господарювання, тобто до обсягу виручки від реалізації, зокрема, товарів необхідно включати суми усіх коштів, що надійшли до каси платника податку у звітному податковому періоді.

Відповідачем встановлено, що позивач з лютого 2012 року по січень 2013 року (включно) перевищив граничний обсяг виручки в розмірі 300000,00 грн.

У свою чергу, представник позивача в судовому засіданні наполягав на тому, що зазначена сума від операцій з постачання товарів містить у собі 20% ПДВ, який сплачено на користь його постачальників, у яких позивач придбавав товар для подальшої реалізації, і тому без врахування цього ПДВ товарооборот за спірний період є меншим ніж 300 тисяч грн.

На думку позивача, суму ПДВ, сплаченого ним постачальникам, необхідно вирахувати із суми загально обсягу виручки від продажу ним товарів, у результаті чого загальний обсяг такої виручки складатиме суму, що не перевищуватиме 300 тисяч грн., на підтвердження чого представником позивача залучено до матеріалів справи відповідні розрахунки суми ПДВ /том VІ, а.с. 54-79/.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта хибними, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Зі змісту пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України вбачається, зокрема, що право на нарахування податку на додану вартість надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є саме операція з продажу товарів.

Разом з тим, у період з лютого 2012 по грудень 2013 року позивач не був зареєстрованим платником ПДВ, а тому не мав права на отримання будь-яких податкових пільг в зв'язку зі сплатою ПДВ, в тому числі і на виключення сплачених на користь постачальників сум ПДВ при розрахунку сум від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню.

Тобто, оскільки позивач не був платником податку на додану вартість у період з лютого 2012 року по грудень 2013 року, не нараховував його при продажу, і отримував гроші від покупців без податку на додану вартість із суми виручки податок на додану вартість не віднімається.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що при визначенні обсягу оподатковуваних операцій з продажу товарів необхідно було зменшувати цю суму на розмір податку на додану вартість, що був сплачений позивачем при придбанні товарів, з огляду на те, що законодавство не встановлює такої вимоги.

Крім того, згідно пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України для визначення обсягу оподатковуваних операцій враховуються лише суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг та результати попереднього придбання платником товарів не впливають у наступному на порядок обрахування обсягу операцій за пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, якщо особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, що не подала до органу державної податкової служби заяву або подала її з порушенням строку, встановленого пунктом 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, то обов'язок нарахування та сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість у такої особи виникає з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг понад 300000,00 грн.

Пунктом 10 підрозділу 2 "Особливості справляння податку на додану вартість" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України встановлено, що за податковими зобов'язаннями з податку на додану вартість, що виникли: з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року включно ставка податку становить 20 відсотків; з 1 січня 2014 року - 17 відсотків.

Судом встановлено та підтверджено завіреними належним чином копіями звітів про використання реєстратора розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) /том VІ, а.с. 42-52/, що за період з лютого 2013 року по грудень 2013 року виручка від продажу товарів, згідно звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій, склала 467109,45 грн, у тому числі: за лютий 2013 року - 30426,50 грн /том VІ, а.с. 42/, за березень 2013 року - 33235,67 грн /том VІ, а.с. 43/, за квітень 2013 року - 37799,21 грн /том VІ, а.с. 44/, за травень 2013 року - 45646,15 грн /том VІ, а.с. 45/, за червень 2013 року - 45189,86 грн /том VІ, а.с. 46/, за липень 2013 року - 47762,43 грн /том VІ, а.с. 47/, за серпень 2013 року - 46950,73 грн /том VІ, а.с. 48/, за вересень 2013 року - 45786,00 грн /том VІ, а.с. 49/, за жовтень 2013 року - 48929,80 грн /том VІ, а.с. 50/, за листопад 2013 року - 48418,35 грн /том VІ, а.с. 51/, за грудень 2013 року - 36964,75 грн /том VІ, а.с. 52/, що призвело до заниження податку на додану вартість за лютий-грудень 2013 року у розмірі 90615,00 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в Акті перевірки /том І, а.с. 29/ відповідачем допущено описку у частині зазначення року, з якого позивач вважається платником ПДВ, а саме зазначено лютий 2014 року, у той час як в силу вимог пункту 183.2 статті 183 податкового кодексу України необхідно зазначити лютий 2013 року. Про допущення саме описки свідчить той факт, що розрахунки податкових зобов'язань відповідачем здійснено за правильний період: з лютого 2013 року по грудень 2013 року /а.с. 29/.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що контролюючим органом вірно встановлено факт нездійснення позивачем реєстрації у якості платника податку на додану вартість у встановлені законом терміни та здійснення оподатковуваних операції після закінчення граничного терміну реєстрації, що призвело до заниження належного до сплати в бюджет податку на додану вартість.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що контролюючим органом вірно застосовано до позивача суму грошового зобов'язання в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), визначеними у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

При цьому, колегія суддів проаналізувавши зазначені норми податкового законодавства, зазначає, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, і у випадках та порядку, передбаченими статтями 180-183 Розділу V Кодексу, не подала до органу державної податкової служби заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника податку на додану вартість без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість та, відповідно, відсутність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В ході судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повністю довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, його відповідність приписам підпункту 54.3.2. та пункту 123.1. Податкового кодексу України, а отже про відсутність підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваного рішення.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року по справі № 816/1581/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.06.2015р. по справі № 816/1581/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Бенедик А.П.
Повний текст ухвали виготовлений 03.08.2015 р.