Справа № 2а/1770/3405/2011
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2011-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/3405/2011

18 жовтня 2011 року 16год. 04хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Яковчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача:представник ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ" ДАК" "Автомобільні дороги України"
до Державної податкової інспекції у м.Рівне
про визнання протиправиними та скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" ВАТ" ДАК" "Автомобільні дороги України" звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №, № від 3 березня 2011 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що факт отримання послуг позивачем від ППФ «Велсі»підтверджується відповідною видатковою накладною та відповідними видатковими накладними.

Вказує на той факт, що даних про відсутність відомостей в ЄДР відносно ППФ «Велсі»під час здійснення господарських операцій не було.

Зазначає, що висновки податкового органу, відображені в акті за результатами перевірки ОСОБА_4 підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ" ДАК" "Автомобільні дороги України", стосовно безтоварності (фіктивності) операцій з ППФ «Велсі»є безпідставними та надуманими, а винесення податкових повідомлень - рішень №, № від 3 березня 2011 року є необґрунтованим.

Відповідач позову не визнав, вважає його необґрунтованим та безпідставним з огляду на наступне.

Вказує на те, що в ході проведеної перевірки позивача податковим органом не було встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця у звязку з відсутністю актів приймання передачі товару, журналу реєстрації довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товару, в тому числі маршрутних листів, журнал реєстрації довіреностей, специфікації та інших документів, які б засвідчували б транспортування, зберігання товарів відправником товару, які для перевірки надані не були. Вважає, що операції з придбання та використання у господарській діяльності «лемех гумових»мали не реальний характер, товар не перевозився, не зберігався і не використовувався у господарській діяльності позивача. Крім того, перевіркою не було встановлено наявність розумних економічних або інших причин придбання та продажу товарів.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснили, що валові витрати та податковий кредит сформовано відповідно до вимог Закону України "Про податок на додану вартість" за рахунок поставки ППФ «Велсі»продукції для позивача на виконання умов договору укладеного між ними, що підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Крім того, представники позивача зазначили, що відповідно до ч. 2 ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивний правочин визнається судом недійсним. Проте рішення суду про визнання недійсним договору поставки укладеного між позивачем та ППФ «Велсі»внаслідок фіктивності останнього відсутнє. З огляду на це, представники позивача вважають посилання відповідача в акті перевірки на вирок Рівненського міського суду від 26.05.2010р. по справі 1-386/10 недоречним, оскільки вказаним рішенням суду фіктивна діяльність ППФ «Велсі»не встановлена, а вирок не стосується правовідносин позивача та ППФ «Велсі». Просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив. Пояснив, що за результатами перевірки позивача встановлено безтоварність (фіктивність) господарських операцій між позивачем та ППФ «Велсі», що стали підставою для формування податкового кредиту позивача. Представник відповідача також вказує на неможливість здійснення ППФ «Велсі»господарських операцій на виконання договору укладеного з позивачем з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного та відсутність у ППФ «Велсі»документального підтвердження обсягу матеріальних ресурсів економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг, необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності, економічної діяльності, в тому числі і відсутність управлінського, технічного персоналу.

Крім того, представник відповідача зазначив, що Управлінням боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПА в Рівненській області в ході проведення оперативних заходів встановлено, що на території Рівненської області діяв конвертаційний центр, який складався з ряду фіктивних СПД, що надавали послуги по конвертації грошових коштів та мінімізації податкових платежів, до якого входило ППФ «Велсі», відносно посадових осіб якого було порушено кримінальну справу за №1-27/10 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України №2341-III від 05.04.2001р. Посилається на вирок Рівненського міського суду від 25-26 травня 2010 року. Представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що ДПІ в м. Рівне на підставі наказу про призначення позапланової документальної перевірки №242 від 11 лютого 2011 року, направлення №213/23-100 від 11 лютого 2011 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ОСОБА_4 підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ" ДАК" "Автомобільні дороги України" була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ОСОБА_4 підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ" ДАК" "Автомобільні дороги України" з питань дотримання податкового законодавства при проведенні взаєморозрахунків з ППФ «Велсі».

За результатами вказаної перевірки складено акт №209/23-100/31994540 від 22 лютого 2011 року було встановлено порушення позивачем п. 5.1, пп. 5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до завищення валових витрат по постачальнику з ППФ «Велсі»на суму 1872 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за І півріччя 2008 року на суму 468 грн. та пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість" в результаті завищення податкового кредиту за лютий 2008 року в сумі 374 грн., занижено податок на додану вартість за березень 2008 року на суму 374 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ в м. Рівне прийнято податкові повідомлення-рішення №, № від 3 березня 2011 року.

Висновки відповідача, відображені в акті перевірки, зроблено на підставі аналізу господарських відносин позивача з ППФ «Велсі». Зокрема, в акті зазначено, що в ході проведення перевірки представник відповідача прийшов до висновку щодо неможливості фактичного здійснення ППФ «Велсі»господарських операцій через відсутність необхідних для цього трудових ресурсів, виробничих потужностей та основних засобів. Також перевіряючим серед наданих для перевірки документів, не виявлено документи, по яких відбувався б рух товарів від продавця (постачальника) до перевізника, до покупця, а також документів, що підтверджують прийняття, оприбуткування та відвантаження торгово-матеріальних цінностей відповідно .Окрім того, перевіряючим в акті перевірки зазначено що Рівненським міським судом 26.05.2010р. винесено вирок по справі №1-386/10, об'єднаній в одне провадження з справою №1-27/10 за обвинуваченням ОСОБА_5 (засновника ППФ «Велсі»з моменту реєстрації) в скоєнні злочинів передбачених ст. 205 Кримінального кодексу України вiд 05.04.2001 № -III.

Однак, такі висновки податкового органу суд не бере до уваги, оскільки доводи та висновки відповідача, викладені в акті перевірки щодо наявності підстав для визначення названих податкових зобовязань є безпідставними та необґрунтованими.

Пунктом 1.7. статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992 р., до складу витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України Про оподаткування прибутку підприємств № 334/94-ВР від 28.12.1994 р.

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств № 334/94-ВР від 28.12.1994 р. валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матерiальнiй або нематерiальнiй формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській дiяльностi.

У відповідності до пп. 5.2.1 п.2 ст.5 Закону Про оподаткування прибутку підприємств №334/94-ВР від 28.12.1994 р. передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Аналогічні вимоги містяться в Законі України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР.

Так, у відповідності до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Також слід враховувати, що у відповідності до 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР , що матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. Однак, податковим органом не надано жодних доказів, що підтверджують ту обставину, що позивачем матеріальні цінності придбанні ним використовуються в інших цілях, а не в його господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, господарські операції позивача з ППФ «Велсі»стверджуються наступними фінансовими документами : податкова накладна № від 10 січня 2008 року №23, накладною №23 від 10 січня 2008 року про відпуск ППФ «Велсі»Лемеха гумового (а.с.73), видатковми накладними №РН-0000079 від 28 лютого 2008 року, №РН-0000251 від 7 квітня 2008 року, №РН-0000297 від 27 травня 2008 року, №РН-0001233 від 17 жовтня 2008 року, №РН-0000079 від 28 лютого 2008 року, №РН-0001233 від 17 жовтня 2008 року, №РН-0000251 від 7 квітня 2008 року

При цьому, згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вимоги щодо змісту податкової накладної встановлені пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР.

Як вбачається з досліджених копій первинних документів та податкових накладних останні відповідають за змістом вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV та Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР.

На момент вчинення господарських операцій відомості про вказаних осіб знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців і у відповідності до ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вiд 15.05.2003 № 755-IV , а отже є достовірними.

На момент надання контрагентом позивача податкових накладних ППФ «Велсі»було в установленому порядку зареєстровано як платник податку на додану вартість, що підтверджується відповідно Свідоцтвом №100015677 про реєстрацію платника податку на додану вартість та Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Приватне підприємство фірма «Велсі»Серія А00 №814320.

Таким чином, витрати та податковий кредит сформовані позивачем є документально підтвердженими належними первинними, розрахунковими документами та податковими накладними. При цьому на момент виписання вказаних документів субєкти підприємницької діяльності, що їх видавали володіли правоздатністю та необхідним обємом дієздатності.

Посилання податкового органу в акті на наявність вироку по справі №1-386/10, а отже нікчемності угод з контрагентом, суд не може взяти до уваги з огляду на наступне.

Вирок по кримінальній справі винесений відносно посадової особи ППФ «Велсі» не породжує правових наслідків по вчинених господарських операціях між вказаними контрагентами, оскільки вказаним рішенням суду фіктивна діяльність ППФ «Велсі»не встановлена.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Матеріалами справи підтверджується реальність господарських операцій позивача з ППФ «Велсі».

За умови недотримання ППФ «Велсі» правил податкового обліку результатів фінансово-господарської діяльності відповідальність наступає для вказаних осіб, а не для позивача.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що твердження посадових осіб ДПІ у м. Рівне, що відображено в акті перевірки позивача про нікчемність правочинів з ППФ «Велсі» є суперечливими та не ґрунтуються на належних та допустимих доказах як наслідок є надуманими.

В той же час позивачем підтверджено факт реальності здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей у ППФ «Велсі»з отриманням відповідних прибутків.

За таких обставин доводи податкового органу щодо порушення позивачем пп.7.4.1, пп.7.4.3, пп.7.4.5, п.7.4, пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість № 168/97-ВР від 03.04.1997 р. та пп. 5.2.1, п. 5.2, пп. 5.3.9, п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997 р. №283/97-ВР не відповідають фактичним обставинам справи та є надуманими.

Крім того, з огляду п. 2 розділу ХІХ «Прикінцеві положення»Податкового кодексу України Закон України "Про систему оподаткування" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., N 39, ст. 510 із наступними змінами) визнано таким, що втратив чинність. Тим сам, розмір штрафних санкцій обраховується з врахуванням п. 123.1 ст. 123 та ХХ Податкового кодексу України.

Згідно п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України в разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Суд не вбачає жодних підстав для застосування п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України, оскільки доводи відповідача є надуманими та сформовані виключно на припущеннях перевіряючого працівника податкового органу.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд приходить до висновку, що правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень №, № від 3 березня 2011 року, спростовується доказами наявними у справі.

Тим самим, суд виходить із повноважень, визначених частиною другою статті 162 КАС України, тому адміністративний позов слід задовольнити шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 3 березня 2011 року .

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне №, № від 3 березня 2011 року

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ" ДАК" "Автомобільні дороги України" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.