Справа № 826/2463/15
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2463/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - Відповідач, ГУ МВС) у якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС від 20 січня 2015 року №76 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УБОЗ Головного управління» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

2) визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС від 12 лютого 2015 року №74 о/с «По особовому складу» про відкликання позивача з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 17 лютого 2015 року;

3) визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС від 12 лютого 2015 року №75 о/с «По особовому складу» про звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас з 17 лютого 2015 року;

4) поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника відділу боротьби з легалізацією доходів злочинних груп УБОЗ ГУ МВС.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовити повністю (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши позивача та представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу ГУ МВС від 20.01.2015 року №76 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УБОЗ Головного управління» за порушення службової дисципліни, що виявилось у порушенні вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. 10 Закону України «Про міліцію», Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 лютого 2012 року №155, а також Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року №382, скоєнні вчинків за наслідками яких Генеральною прокуратурою України відкрито кримінальне провадження №1613 від 21.11.2014 року, начальника відділу боротьби з легалізацією доходів злочинних груп УБОЗ ГУ МВС підполковника міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницькими складом органів внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС від 12.02.2015 року №74 о/с «По особовому складу» ОСОБА_2 відкликано з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 17.02.2015 року на підставі висновку ГУ МВС від 12.02.2015 року.

Наказом ГУ МВС від 12.02.2015 року №75 о/с «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницькими складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 64 "є" ОСОБА_2

Вважаючи незаконними своє відкликання із відпустки по догляду за дитиною та звільнення з органів внутрішніх справ, оскільки дисциплінарне стягнення накладено до завершення кримінального провадження, вина ОСОБА_2 не доведена обвинувальним вироком суду і законодавством не передбачено відкликання працівника із соціальної відпустки, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що норми Закону України «Про відпустку» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ чи інші нормативно-правові акти не передбачають можливості відкликання працівника із соціальної відпустки, зокрема для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних наказів ГУ МВС про звільнення позивача, начальника відділу боротьби з легалізацією доходів злочинних груп УБОЗ ГУ МВС підполковника міліції ОСОБА_2 звільнено у зв'язку із відкриттям кримінального провадження №1613 від 21.11.2014 року.

24.12.2014 року до ГУ МВС надійшла інформація про повідомлення ОСОБА_2 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 189, частиною першою статті 258-3 Кримінального кодексу України в рамках кримінального провадження №1613.

За вказаним фактом наказом ГУ МВС від 29.12.2014 року №2790 призначено службове розслідування, в результаті якого підтвердились обставини, встановлені під час розслідування кримінального провадження, а саме щодо вчинення ОСОБА_2 умисно, за попередньою змовою з групою невстановлених осіб нападу на громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом погрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я та заволодіння грошовими коштами та майном, а також щодо можливого сприяння діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка».

Між тим, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять вироку суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 189, частиною першою статті 2583 Кримінального кодексу України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Правовими положеннями ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Як вбачається з наведеного переліку, звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

За правилами статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч.6 ст. 21 Закону України «Про міліцію» звільнення працівника міліції зі служби у зв'язку з обвинуваченням у вчиненні злочину допускається тільки після набуття звинувачувальним вироком законної сили.

Отже, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення дисципліни, у зв'язку із відкриттям кримінального провадження відносно працівника внутрішні з справ, можливе за наслідками закінчення відповідного кримінального провадження та набуття звинувачувальним вироком законної сили.

А тому, факт вчинення злочинів саме ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження №1613 не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_2 на підставі наказів ГУ МВС від 20.01.2015 року №76 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УБОЗ Головного управління» та від 12.02.2015 року №75 о/с «По особовому складу» є передчасним, а тому зазначені накази підлягають скасуванню, а позивач відповідно - поновленню на службі.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області не надано суду апеляційної інстанції інформації щодо кримінального провадження №1613, або звинувачувального вироку відносно ОСОБА_2, який набрав законної сили.

Щодо скасування наказу від 12.02.2015 року №74 о/с «По особовому складу» про відкликання позивача з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 49 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки:

а) чергові;

б) короткострокові;

в) через хворобу;

г) канікулярні;

д) у зв'язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ;

є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Зазначена відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину та одним із прийомних батьків.

Наказом ГУ МВС від 12.11.2013 року №841 о/с «По особовому складу» ОСОБА_2 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.10.2013 року по 16.10.2015 року.

Проте, правовими нормами Закону України «Про відпустку» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ чи інші нормативно-правові акти не передбачають можливості відкликання працівника із соціальної відпустки, зокрема для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Таким чином, відкликання ОСОБА_2 із відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є протиправним, а наказ ГУ МВС від 12.02.2015 року №74 о/с «По особовому складу» підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Проте, в даному випадку ГУ МВС, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів правомірності та обґрунтування своїх дій щодо прийняття оскаржуваних наказів.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2015 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.