Справа № 300/12/2070
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2012-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а- 300/12/2070
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2012 р. м. Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В,

при секретарі судового засідання Загребельному В.І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське комплексне постачання" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення -,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське комплексне постачання", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова, в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова № від 06.01.2012 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на підставі акту №6269/2305/33897908 від 23 грудня 2011 року про результати проведення позапланової документальної невиїзної перевірки TOB "Українське комплексне постачання" щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків та зборів TOB "Скап Холдінгс" (код за ) їх реальності та повноти відображення в обліку за березень 2010 року відповідач, ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, прийняв податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.01.2012р., яким визначив податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 24916,00 грн. і штрафні (фінансові) санкції в сумі 6229,00 грн. Перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 198.2, п. 198.3, п 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200, п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 24 916,00 з ПДВ за березень 2010 року. Вказані висновки відповідача обґрунтовуються виключно актом нікчемності підприємства TOB «Скап Холдінгс»№ 103/23-10/34715960 від 21.02.2011 р.

Зазначає, що висновки податкового органу про вчинення позивачем порушень, які відображені в акті перевірки, є помилковими, а спірне податкове повідомлення-рішення прийняте всупереч нормам закону та порушує охоронювані законом права і інтереси позивача, у звязку з чим підлягає скасуванню. Господарські операції з контрагентом фактично здійснені та спричинили реальні зміни майнового стану як позивача так і контрагента, про що свідчать договір, податкова накладна, підписаний акт виконаних робіт, платіжне доручення, які свідчать про сплату контрагенту суми у вигляді ПДВ за виконанні роботи, інші документи, які свідчать про подальше використання позивачем результатів виконаних робіт.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримала та просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях до неї.

Представник відповідача - ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова - у судове засідання не з'явився, повідомив про неможливість прибуття у судове засідання без зазначення причин неявки.

В поданих на адресу суду письмових запереченнях відповідач зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на цілком законних підставах та відповідає чинному законодавству, у звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Керуючись вимогами частини 4 статті 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній доказами.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ТОВ "Українське комплексне постачання" зареєстроване виконавчим комітетом Харківської міської ради 02.12.2005 р., про що свідчить витяг з ЄДРПОУ (а.с. 25). Позивача взято на облік в органах державної податкової служби 02.12.2005 р. за № 00, перебуває на податковому обліку в ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, має свідоцтво платника ПДВ № 28324739 від 13.12.2005 р. (а.с. 34).

Фахівцями ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова була проведена позапланова документальна невиїзна перевірка ТОВ "Українське комплексне постачання" () щодо документального підтвердження господарських відносин з TOB "Скап Холдінгс" () їх реальності та повноти відображення в обліку за березень 2010 р.

Результати перевірки оформлені актом №6269/2305/33897908 від 23.12.2011 р. (а.с. 96-108). Відповідно до висновків акту, встановлено порушення вимог: п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, ст.200, п. 201.1, п.201.4. ст. 201 Податкового кодексу України підприємством, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 24916 грн. у тому числі по періодах: березень 2010 завищена сума податкового кредиту на 24916 грн.

На підставі зазначених висновків ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 06.01.2012 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 31145,00 грн., з яких: за основним платежем - 24916,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 6229,00 грн. (а.с. 5).

Суд зазначає про помилковість висновку відповідача про порушення позивачем п. 198.2, п. 198.3, п 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200, п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 Податкового Кодексу України з огляду на наступне.

Відповідачем проведено позапланову документальну невиїзну перевірку TOB "Українське комплексне постачання" за березень 2010 року.

Застосовуючи до спірних правовідносин приписи Податкового кодексу України, відповідачем не враховується, що відповідно до п. 1 розділу XIX "Прикінцеві положення" цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2011 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно позиції Конституційного Суду України, наведеній у п. 2 мотивувальної частині рішення у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) № 1-7/99 від 09.02.99 р., викладеної стосовно дії загально-правового принципу норми права у часі, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Як зазначено в абз. 1 даного Рішення, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Таким чином, застосування до спірних правовідносин, тобто для вирішення питання про можливість включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних у березні 2010 р., приписів Податкового кодексу України, який набрав чинності лише з 01.01.2011 року, порушує принцип дії нормативно-правових актів у часі.

Матеріали справи свідчать, що в березні 2010 року позивач придбав у ТОВ "Торговий дім Укрспецпоставка" за договором купівлі-продажу № 25 02/10-ТЛ від 25.02.2010 р. (а.с. 67-71) стрічку конвеєрну загального призначення в кількості 1288,77 м2 на суму 695935,80 грн. (в т.ч. ПДВ 115989,30 грн.) на що отримані видаткові накладні РН-0000024 від 16.03.2010 та РН-0000027 від 25.03.2010 р. (а.с. 75-76), податкові накладні № 24 від 12.03.2010 р., № 28 від 25.03.2010, № 25 від 16.03.2010 р. (а.с. 77-79).

За придбаний товар позивачем була здійснена оплата ТОВ "Торговий дім Укрспецпоставка" у безготівковій формі на поточний рахунок, що підтверджується платіжними дорученнями № 26 від 12.03.2010 р., № 30 від 24.03.2010 р., № 31 від 25.03.2010 р., № 35 від 02.04.2010 р., № 45 від 13.04.2010 р.

З метою виконати обовязки за договором № 03/0012/10 від 19.02.2010 р., укладеним позивачем (постачальник) з Державним підприємством "Управління промислових підприємств державної адміністрації транспорту України" (замовник) щодо поставки стрічки транспортерної та з метою покращити стан обрізних країв придбаної стрічки, позивач скористався послугами ТОВ "Скап Холдінгс", з яким уклав договір № 10/03/10ТЛТ від 10.03.2010 р. (а.с. 56).

За умовами договору № 10/03/10ТЛТ від 10.03.2010 р. ТОВ "Скап Холдінгс" (Виконавець) зобовязувався для ТОВ " Українське комплексне постачання " (Замовник) зробити торцювання та обклеювання країв стрічки транспортерної.

Стрічка транспортерна в кількості 1288,77 м2 для проведення робіт була передана позивачем до ТОВ "Скап Холдінгс" на підставі актів прийняття-здачі товару № 160310 від 16.03.2010 р. та № 250310 від 25.03.2010 р. (а.с. 58-59).

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 12.03.2010 р. до договору № 10/03/10ТЛТ від 10.03.2010 р. (а.с. 153), представники ТОВ "Скап Холдінгс" здійснювали роботи на території складу постачальника ТОВ "Торговий дім Укрспецпоставка", який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Довголевського,19.

Про виконання послуг ТОВ "Скап Холдінгс" свідчать наступні документи: акти здачі-прийняття стрічки транспортерної в кількості 1288,77 м2 № 57 від 16.03.2010 р. та № 78 від 25.03.2010 р. (а.с. 60, 161), акт здачі-прийняття робіт від 31.03.2010 р. на загальну суму з ПДВ 149 497,32 грн. (а.с. 62) та платіжне доручення № 46 від 13.04.2010 р.(а.с. 64), звіт про результати проведення торцювання 1288,77 м2 стрічки транспортерної, наявні в матеріалах справи (а.с. 63).

Сума ПДВ в розмірі 24 916,22 грн., що підтверджена податковою накладною № 885 від 30.03.2010 р. (а.с. 57), була віднесена позивачем до податкового кредиту в Декларації з податку на додану вартість за березень 2010 року.

Після отримання послуг від ТОВ "Скап Холдінгс", згідно з договором перевезення № 16/03-БАЗ1 від 16.03.2010 р., укладеного позивачем з перевізником з ФОП ОСОБА_2 (а.с. 182-183) та договором перевезення № 25/03 від 25.03.2010 р., укладеного позивачем з ФОП ОСОБА_3 (а.с. 187-188), придбана стрічка транспортерна в кількості 1288,77 м2 була поставлена позивачем до Державного підприємства "Управління промислових підприємств державної адміністрації транспорту України" відповідно до умов договору № 03/0012/10 від 19.02.2010 р. (а.с. 80-84), що підтверджують видаткові накладні № РН-0000001 від 17.03.2010 р. та № РН-0000002 від 25.03.2010 р. (а.с. 86-87), податкові накладні № 4 від 17.03.2010 р. та № 8 від 25.03.2010 р. (а.с. 88-89) і товарно-транспортні накладні № 147547 від 16.03.2010 р. та № 121651 від 25.03.2010 р. (а.с. 186, 190).

Зазначену податкову накладну № 885 від 30.03.2010 р. (а.с. 57) позивач має в оригіналі, вона на момент перевірки була пред'явлена відповідачу, має усі необхідні реквізити, передбачені п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні ", а саме: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Копії податкових накладних наявні в матеріалах справи.

Суд не погоджується з позицією відповідача щодо відсутності факту реального вчинення ТОВ "Українське комплексне постачання" господарських операцій із платником податків та зборів ТОВ "Скап Холдінгс" за березень 2010 р. на загальну суму 149497,32 грн. (в т.ч. сума ПДВ 24916,22 грн. ) з огляду на таке.

Проведення господарських операцій підприємства підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно ч.2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Матеріали справи свідчать, що на момент укладення договору № 10/03/10ТЛТ від 10.03.2010 р., виписування відповідної податкової накладної контрагент позивача - TOB "Скап Холдінгс" пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, перебував на обліку в ДПІ у Печерському районі м. Києва (а.с. 14-24), мав Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ за № 100269746 від 16.03.2009 року (а.с. 54). Згідно довідки з ЄДРПОУ, станом на час укладання договору та на 27.03.2010 року відбулась державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи (а.с. 22).

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала учать у здійсненні господарської операції.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Більш детально поняття зміст господарської операції надає "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затверджене наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 р. № 88.

Так, відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Пункт 2.4 зазначеного Положення зазначає, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України господарська діяльність це діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результаті та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а субєкти підприємництва підприємцями.

Відповідно до п.1.4 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість", поставка товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Відповідно до ч.1 п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього Закону вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону передбачається заборона включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Податкова накладна, згідно з вимогами, передбаченими п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 цього Закону, податкова накладна видається в разі продажу товарів (робіт, послуг) покупцю на його вимогу. У будь-якому випадку видається товарний чек, інший розрахунковий або платіжний документ, що підтверджує передачу товарів (робіт, послуг) та/або прийняття платежу із зазначенням суми податку.

Таким чином, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

З матеріалів справи, а саме з акту перевірки, встановлено, що позивач виконав вимоги Закону України "Про податок на додану вартість", сплативши податок на додану вартість в ціні товару, придбаного у безпосереднього постачальника, який, в свою чергу, видав покупцеві, яким є позивач, належним чином оформлені податкові накладні на визначені та сплачені покупцем суми податку.

Дії з перерахування постачальнику коштів за товар без фактичного отримання останнього та переходу права власності на нього не підпадають під поняття "продаж товарів", при цьому до суду надані достатні докази фактичного отримання придбаних позивачем ТМЦ у TOB "Скап Холдінгс".

Відповідно до ст.202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин повинен відповідати вимогам зазначеним у ст.203 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Отже в результаті виконання сторонами нікчемної угоди не можуть виникати право на податковий кредит.

Відповідно до ч.2 ст. 228 Цивільного кодексу України нікчемним правочином є правочин, який порушує публічний порядок, а згідно з ч.1 цієї ж статті правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Отже, за своєю суттю нікчемним правочином в податкових правовідносинах є діяння платника податків, спрямоване на ухилення від сплати податків, зборів (обовязкових платежів), тобто свідоме діяння певної фізичної особи, що при укладанні правочину діяла від імені такого платника, яке має в собі ознаки кримінального переслідування.

Проте, доводів про прийняття компетентною особою рішення про порушення кримінальної справи за фактом здійснення господарської діяльності контрагентів чи відносно їх посадових осіб відповідач під час судового розгляду не надав.

Крім того, ч.3 ст.228 ЦК України передбачено, що в разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Однак, відповідачем не надано суду доказів того, що вказані правочини визнані недійсними.

Навпаки, суд, дослідивши договір № 10/03/10ТЛТ від 10.03.2010 р. між позивачем та TOB "Скап Холдінгс", вважає, що він укладений відповідно до вимог діючого законодавства та відповідає вимогам ч.1 ст. 205, ч.2. ст.207, ч.1 ст.208, ч.1 ст. 638, ч.3 ст.639 ЦК України, ст.ст. 179, 180, 181 ГК України. Сторонами за договором погоджені всі істотні умови і досягнута домовленість щодо їхнього виконання. Виконання цього договору підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, тобто ТМЦ фактично були отримані та оплачені, договір між позивачем і TOB "Скап Холдінгс" мав реальний характер.

Судом не встановлені факти, які свідчили б про те, що зміст договору не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Також відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним, а відповідно до ст. 27 Господарського кодексу України господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину, укладений між сторонами правочини є чинним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин). У всіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що укладена між позивачем та його контрагентом угода не віднесена законом до нікчемних, також відсутні судові рішення про визнання її недійсною. Іншого відповідачем не доведено, хоча, відповідно до ст. 71 КАС України він, як субєкт владних повноважень, має довести суду правомірність свого рішення.

Суд звертає увагу на те, що зауваження щодо форми та змісту наданої податкової накладної з боку ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова в акті перевірки відсутні.

Згідно з пунктом 8 статті 19 Господарського кодексу України усі суб'єкти господарювання зобов'язані самостійно здійснювати первинний (оперативний) та бухгалтерський облік результатів своєї роботи, складати статистичну інформацію, а також надавати відповідно до вимог закону фінансову звітність та статистичну інформацію щодо своєї господарської діяльності, інші дані, визначені законом. Забороняється вимагати від суб'єктів господарювання надання статистичної інформації та інших даних, не передбачених законом або з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, у разі порушення контрагентами платника податку вимог податкового законодавства, податковий орган має право у межах своєї компетенції та у відповідності до вимог чинного законодавства видавати акти державного органу на усунення таких порушень, які є обов'язковими до виконання.

З огляду на встановлені обставини у справі, враховуючи індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, встановлений статтею 61 Конституції України, суд дійшов висновку про те, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податків права на віднесення сум до складу податкового кредиту у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови його отримання (сплатив ПДВ у ціні замовлених та фактично виконаних робіт) та має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

Суд звертає увагу на приписи ч.2 ст.8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, досліджені первинні документи в сукупності свідчать про реальність виконання укладених позивачем угод, та, як наслідок, правомірність віднесення ТОВ "Українське комплексне постачання" сум податку на додану вартість до податкового кредиту у березні 2010 р. у сумі 24 916,22 грн.

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, що оскаржується, в цій справі покладено на відповідача.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення та не надав доказів в спростування вищевикладеного, на відміну від позивача, який довів обґрунтованість своїх позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні базується на принципах, відповідно до яких ніхто не може бути змушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

За таких обставин, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 06.01.2012 р. не може вважатися законним і обґрунтованим, тому, на думку суду, є правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України, враховуючи, що рішення приймається на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність стягнення сплаченого судового збору з держбюджету на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 94, 159, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське комплексне постачання" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова № від 06.01.12р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське комплексне постачання" судові витрати у розмірі 32,19 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови виготовлений 30.03.2012 року.

Суддя Бідонько А.В.