Справа № 826/11572/15
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2015 року № 826/11572/15

за позовом Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

до Міністерства аграрної політики та продовольства України

третя особа Державне підприємство «Маловисківський спиртовий завод»

про стягнення заборгованості

Головуючий суддя - Вовк П.В.,

судді: Данилишин В.М.

Келеберда В.І.

при секретарі судового засідання Хайло А.А.

Представники:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

від третьої особи: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі також - Маловисківська ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, позивач) до Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі також - відповідач) в якій позивач просив стягнути з відповідача податкову заборгованість в розмірі 1 548 808, 22 грн. на користь Державного бюджету України в особі Маловисківської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2015 року в даній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні, залучено до участі в справі державне підприємство «Маловисківський спиртовий завод» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі також - ДП «Маловисківський спиртовий завод», третя особа).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за третьою особою рахується податковий борг в розмірі 1 548 808, 22 грн. Оскільки у ДП «Маловисківський спиртовий завод» відсутнє майно, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, позивач звертався до відповідача в передбаченому п. 96.2 статті 96 Податкового кодексу України (далі - ПК України) порядку. Проте, оскільки відповідачем було фактично відмовлено в задоволенні вимог податкового органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

У судове засідання, призначене на 30 липня 2015 року, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи представники позивача, відповідача та третьої особи не з'явились. За час розгляду справи, письмових заперечень або інших документів, з яких було б можливо встановити відношення відповідача та третьої особи до заявлених позовних вимог, останніми до суду надано не було.

Водночас, 28 липня 2015 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про здійснення розгляду даної справи у його відсутності.

Враховуючи зазначене та те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення адміністративної справи, суд визнав за можливе проводити її розгляд за відсутності представників сторін та третьої особи.

На підставі зазначеного та відповідно до положень ч. 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

З наявних в матеріалах справи даних облікових карток платника податку - ДП «Маловисківський спиртовий завод» вбачається, що за третьою особою, станом на 31 грудня 2014 року, рахується заборгованість в загальному розмірі 1 548 808, 22 грн. зі сплати збору за спеціальне використання води, земельного податку з юридичних осіб, податку на додану вартість, комунального податку, збору за провадження торговельної діяльності, податку з власників наземних транспортних засобів, податків та зборів віднесених до інших категорій, штрафних санкцій за порушення законодавства, адміністративних штрафів, збору за забруднення навколишнього середовища, збору за платежем 14020100 (спирт).

Позивачем направлялись на адресу третьої особи перша податкова вимога від 08 жовтня 2001 року № 2 та друга податкова вимога від 16 листопада 2001 року № 2/239.

Оскільки у третьої особи відсутнє майно, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, позивачем, з метою погашення податкової заборгованості ДП «Маловисківський спиртовий завод», було направлено на адресу начальника ГУ ДФС у Кіровоградській області клопотання від 30 січня 2015 року № 449/8/11-10-25-03, в якому ставилось питання щодо необхідності звернення до відповідача з ініціативою про виділення коштів для погашення податкового боргу третьої особи.

У відповідь на подання ГУ ДФС у Кіровоградській області, листом від 20 березня 2015 року № 37-27-3-15/4056 Міністерство аграрної політики та продовольства України повідомило податковий орган про те, що відповідачем було подано Міністерству економічного розвитку і торгівлі України пропозиції щодо виключення об'єктів третьої особи з переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації та зазначено, що в разі прийняття рішення про таке виключення майна, Міністерством аграрної політики та продовольства України буде опрацьоване питання щодо ліквідації третьої особи, після чого погашення податкового боргу буде здійснюватись відповідно до вимог чинного законодавства.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти вказані в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до положень п. 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог п. 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

В силу вимог пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтею 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.4 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Як було зазначено вище, позивачем направлялись на адресу третьої особи перша податкова вимога від 08 жовтня 2001 року № 2 та друга податкова вимога від 16 листопада 2001 року № 2/239.

При цьому, як було зазначено позивачем в його адміністративному позові, податковий борг, який станом на 31 грудня 2014 року складає 1 548 808, 22 грн., за ДП «Маловисківський спиртовий завод» почав накопичуватись ще з 2001 року.

З приводу вказаного колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

При цьому, п. 102.2 статті 102 ПК України визначено перелік випадків, коли грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у частині першій цієї статті.

Згідно з п. 102.4 статті 102 ПК України, у разі, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Отже, наведена законодавча норма встановлює строк примусового стягнення податкового боргу - 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Вказана позиція також викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2011 року № 203/11/13-11.

В контексті наведених правових положень, ухвалою суду від 16 липня 2015 року у позивача витребовувались докази, з яких можливо було б встановити періоди утворення податкового боргу третьої особи, однак таких документів податковим органом суду надано не було.

Згідно ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, оскільки відповідачем, в розрізі наведеної правової норми, не було належними та допустимими доказами доведено факт утворення податкового боргу третьої особи в розмірі 1 548 808, 22 грн. саме в період 1095 днів, що передують зверненню до суду з даним позовом, так само як і не надано доказів, з яких можливо було б встановити розмір податкового боргу ДП «Маловисківський спиртовий завод», що виник у вказаний період, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Маловисківська ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області про стягнення податкового боргу в сумі, яка зазначена позивачем в його адміністративному позові.

Окремо колегія суддів при вирішенні даної справи звертає увагу на наступне.

Як вбачається з положень Закону України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», ДП «Маловисківський спиртовий завод» включено до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, органом управління ДП «Маловисківський спиртовий завод» визначено Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Згідно абз. 5 п. 89.2 статті 89 ПК України, право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу.

Так, відповідно до пп. 87.3.7 п. 87.3 статті 87 ПК України, не може бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу».

Згідно положень статті 4 Закону України «Про заставу», предметом застави не можуть бути об'єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.

Отже, ДП «Маловисківський спиртовий завод» є державним підприємством, майно якого, відповідно до законодавства України, не може бути внесено в податкову заставу та відчужено.

Особливості погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств визначені статтею 96 ПК України.

Відповідно до п. 96.2 статті 96 ПК України, у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

- надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків;

- досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету;

- ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

- виключення платника податків із переліку об'єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

Водночас, відповідно до п. 96.3 статті 96 ПК України, відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Між тим, як вбачається з листа від 20 березня 2015 року № 37-27-3-15/4056, Міністерство аграрної політики та продовольства України, у відповідь на подання контролюючого органу, повідомило про те, що відповідачем було подано Міністерству економічного розвитку і торгівлі України пропозиції щодо виключення об'єктів третьої особи з переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації та зазначено, що в разі прийняття рішення про таке виключення майна, Міністерством аграрної політики та продовольства України буде опрацьоване питання щодо ліквідації третьої особи, після чого погашення податкового боргу буде здійснюватись відповідно до вимог чинного законодавства.

Аналізуючи надану відповідачем відповідь, колегія суддів не вбачає в її змісті відмову в задоволенні вимог податкового органу, як про це зазначає позивач, адже своїм листом Міністерство аграрної політики та продовольства України фактично повідомило про вчинення ним дій спрямованих на виключення платника податків із переліку об'єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України, як це передбачено положеннями п. 96.2 статті 96 ПК України.

Таким чином, з огляду на положення п. 96.3 статті 96 ПК України, суд констатує відсутність у податкового органу правових підстав для звернення до суду з даним адміністративним позовом, а тому, відповідно, вважає його таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області до Міністерства аграрної політики та продовольства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державне підприємство «Маловисківський спиртовий завод», про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя П.В. Вовк

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда