Справа № К/9991/68164/11-С
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Київ К/9991/68164/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Білуги С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області про стягнення витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника та щомісячної державної адресної допомоги

за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 5 серпня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2011 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Просив стягнути з відповідача витрати, понесені ним у зв'язку з виплатою пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території Російської Федерації, в розмірі 479,75 грн, а також витрати на виплату державної адресної допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання пенсійного забезпечення» від 26 березня 2008 року № 265 (далі - постанова № 265), в розмірі 3312,25 грн, всього - 3792 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 5 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нове - про задоволенні позову повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено, що згідно з розрахунком за червень 2011 року на загальну суму 3792 грн, наданим управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області, ОСОБА_1 виплачена пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території Російської Федерації, в розмірі 479,75 грн та державна адресна допомога в розмірі 3312,25 грн. Відповідно до акту № 25 про нещасний випадок на виробництві ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року внаслідок нещасного випадку на виробництві в шахті № 1-5 рудника Баренцбург державного тресту «Арктикуголь», м. Мурманськ Російської Федерації. Згідно з протоколом від 11 лютого 1994 року № 334/5 ОСОБА_3 була призначена пенсія у зв'язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про пенсійні забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII. ОСОБА_1, донька померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На момент смерті батька ОСОБА_1 було 3 роки. На підставі заяви від 20 грудня 2007 року ОСОБА_1 призначена пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Згідно з довідкою від 23 березня 2011 року № 70 ОСОБА_1 є студенткою 3 курсу Приазовського державного технічного університет на денній формі навчання.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що виплата пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території інших республік СРСР до проголошення Україною незалежності, та виплата пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на території Російської Федерації в 1993 році, де він перебував у трудових відносинах з підприємством Російської Федерації, має різні правові наслідки щодо здійснення відшкодування виплат такої пенсії Фондом соціального страхування від нещасних випадків України. Смертельний випадок з ОСОБА_2 стався ІНФОРМАЦІЯ_1 року на території незалежної держави - Російської Федерації, роботодавцем померлого була шахта № 1-5 рудника Баренцбург державного тресту «Арктикуголь», м. Мурманськ Російської Федерації, справа про нещасний випадок до України не передавалася, тому у відповідача відсутні зобов'язання щодо відшкодування позивачу витрат з виплати ОСОБА_1 пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до положень постанови № 265, якою передбачено надання щомісячної державної адресної допомоги, та статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1105-XIV) не вбачається обов'язку відповідача відшкодовувати виплачені позивачем суми державної адресної допомоги.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій можна погодитись частково.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, відповідно до статті 25 Основ є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, що також передбачено статтею 21 Закону № 1105-XIV, яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене частиною другою статті 24 Закону № 1105-XIV, відповідно до пункту 5 якої якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону № 1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами Пенсійного фонду України у зв'язку із виплатою пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі й пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 12 листопада 2013 року (справа №21-394а13), від 20 травня 2014 року (справа № 21-136а14), які відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковими для всіх судів України.

Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову в частині стягнення виплат з виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території Російської Федерації, не відповідає правильному застосуванню норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області витрат на виплату державної адресної допомоги, передбаченої постановою № 265, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що ці витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем, оскільки вони не входять до складу розміру пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та визначеного статтею 21 Закону № 1105-XIV переліку соціальних послуг і виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у спорах цієї категорії (постанови від 6 червня 2011 року № 21-57а11, від 20 червня 2011 року № 21-59а11 і № 21-118а11, від 19 грудня 2011 року № 21-397а11, а також від 20 лютого 2012 року № 21-462а11).

За правилами статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині. Відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України при зміні судового рішення суду першої інстанції судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області задовольнити частково.

Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2011 року скасувати.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 5 серпня 2011 року змінити, скасувавши в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, та прийняти у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області на користь управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області витрати на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, в сумі 479,75 грн (чотириста сімдесят дев'ять гривень 75 копійок).

В решті постанову Донецького окружного адміністративного суду від 5 серпня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Білуга С.В.