Справа № 808/8461/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2015 рокусправа № 808/8461/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління юстиції у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року

у справі за позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Запорізькій області про визнання незаконним та скасування розпорядження та припису,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано припис про недопущення повторних порушень від 18 листопада 2014 року №31-п/14. Визнано незаконним та скасовано розпорядження про усунення порушень від 18 листопада 2014 року №36-р/14.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, були відсутні порушення у діях позивача при проведенні трьох перших аукціонів з продажу майна ПП «Фабрика делікатесних сирів». Відповідно до оскаржуваного припису відповідачем у якості порушення ч. 3 ст. 98 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом визначено, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 повторно погоджував з ПАТ Промінвестбанк продаж майна ПП Фабрика делікатесних сирів, що є предметом забезпечення вимог ПАТ Промінвестбанк, що на думку комісії є затягуванням продажу майна банкрута та ліквідаційної процедури. Однак суд першої інстанції дійшов висновку, що дана норма закону містить загальні вимоги щодо зобовязання арбітражного керуючого під час реалізації своїх прав та обовязків діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано та жодним чином не врегульовує питання погодження продажу майна, що є предметом забезпечення вимог. Тому вказане порушення є субєктивною думкою комісії з перевірки, довільним трактуванням вимог нормативно-правових актів, прагненням виявити порушення шляхом їх штучного створення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Головним управлінням юстиції у Запорізькій області) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на порушення позивачем ст. 37, абз. 15 ч. 2 ст. 41, абз. 2 ч. 4 ст. 42, ч. 5 ст. 44, ч.3 ст. 98 ЗУ Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Зазначає, що підставою для проведення позапланової виїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 став лист районної адміністрації Запорізької міської ради від 12.09.2014 року, де висловлено прохання провести перевірку щодо дотримання строку проведення ліквідаційної процедури ПП «Фабрика делікатесних сирів», нездатність протягом тривалого часу провести продаж майна та погашення заборгованості з виплати заробітної плати. За результатами контрольного заходу комісією з проведення перевірки була складена Довідка про результати позапланової виїзної перевірки від 05.11.2014 №59-д. для підписання довідки арбітражний керуючий не зявився. 14.11.2014 року комісією з перевірки було складено акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого №141/14, в якому зафіксовані порушення.

В запереченнях на апеляційну скаргу зазначено про помилковість висновків відповідача щодо приписів ст. 65 ЗУ Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, зокрема не можна застосовувати приписи ст. 65 цього закону до обовязків ліквідатора (замовника) т.я. ця стаття передбачає обовязки для організатора. Посилається на те, що на момент винесення оскаржуваного розпорядження і повторний і другий повторний аукціони були проведені 12.11.2013 та 20.12.2013 року, що не заперечується відповідачем, а приписи, викладені в розпорядженні стосуються проведення аукціонів у майбутньому, тому дана норма в цьому випадку не підлягає застосуванню. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін. Надали пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях проти апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання ним повноважень ліквідатора Приватного підприємства Фабрика делікатесних сирів, з дослідженням питань щодо дотримання строку проведення ліквідаційної процедури ПП Фабрика делікатесних сирів, продажу майна банкрута та погашення заборгованості із заробітної плати. На підставі наданих арбітражним керуючим ОСОБА_1 документів, комісією відділу з питань банкрутства та інформаційно-аналітичної роботи Головного управління юстиції в Запорізькій області здійснено позапланову невиїзну перевірку виконання ним повноважень ліквідатора ПП Фабрика делікатесних сирів в межах предмету перевірки, про що складено довідку від 05.11.2014 № 59-д та акт від 14.11.2014 № 141/14. Зазначеною довідкою та актом встановлено порушення, які підлягають усуненню та щодо яких арбітражному керуючому винесено розпорядження про усунення порушень від 18 листопада 2014 року № 36-р/14, визначено строк та способи їх усунення, а також порушення, які не підлягають усуненню, щодо яких арбітражному керуючому винесено припис від 18 листопада 2014 року № 31-п/14 про недопущення ним у подальшій діяльності аналогічних порушень.

Відповідно до оскаржуваного Розпорядження за результатами перевірки було виявлено такі порушення. Під час виконання повноважень ліквідатора у справі № 29/5009/5854/14 про банкрутство ПП Фабрика делікатесних сирів:

- абзацу 15 частини 2 статті 41, частини 5 статті 44, частини 1 статті 49, частини 3 статті 98 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013, а саме, внаслідок неналежного виконання арбітражним керуючим ОСОБА_1 повноважень ліквідатора ПП Фабрика делікатесних сирів майно банкрута на даний час не продано. Дата наступних торгів з продажу майна банкрута арбітражним керуючим ОСОБА_1 не повідомлена комісії з перевірки і не підтверджена документально.

- частини 3 статті 98 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013, а саме, на перевірку арбітражний керуючий ОСОБА_1 не надав документів, які б підтвердили відсутність у банкрута іншого майна, окрім майна, яке знаходиться в заставі у ПАТ Промінвестбанк. Таким чином, арбітражний керуючий не переконав комісію з перевірки і не довів документально неможливість погашення заборгованості із заробітної плати за рахунок продажу іншого майна банкрута, яка не перебуває у заставі.

- частини 3 статті 98 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013, а саме, протягом ліквідаційної процедури ПП Фабрика делікатесних сирів з 03.06.2013 по 31.10.2014 ліквідатором ОСОБА_1 було замовлено лише пять аукціонів з продажу майна банкрута. Такої кількості аукціонів комісія з перевірки вважає недостатньою для продажу майна банкрута, що свідчить про недобросовісне виконання арбітражним керуючим свого обовязку, передбаченого абзацом 15 частини 2 статті 41 Закону України від 22.12.2011 № 4212-IV, згідно якого ліквідатор з дня свого призначення продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

- частини 3 статті 98 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013, а саме, недостатня кількість проведених аукціонів з продажу майна ПП Фабрика делікатесних сирів, у період з 03.06.2013 по 31.10.2014, призвела до не продажу майна банкрута та затягування завершення ліквідаційної процедури банкрута, в результаті чого, ліквідатором ПП Фабрика делікатесних сирів ОСОБА_1, не подано до господарського суду Запорізької області звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс банкрута, інші документи, передбачені статтею 46 Закону України від 22.12.2011 № 4212-IV, у звязку з чим господарський суд не може прийняти рішення про ліквідацію боржника, а вимоги Закону України від 22.12.2011 № 4212-IV з виплати заборгованості із заробітної плати, в розмірі 79685,22 грн., які не можуть бути задоволені за недостатністю майна у боржника, визнати погашеними, відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України від 22.12.2011 № 4212-IV.

Відповідно до оскаржуваного Припису за результатами перевірки було виявлено такі порушення:

- частини першої статті 37 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції від 22.12.2011 р. № 4212-IV, що діє з 19.01.2013. Арбітражним керуючим ОСОБА_1 не дотримано строк проведення ліквідаційної процедури ПП Фабрика делікатесних сирів.

- абзацу 2 частини 4 статті 42 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013. Арбітражним керуючим ОСОБА_1 проводився продаж заставного майна ПП Фабрика делікатесних сирів у вигляді цілісного майнового комплексу без згоди заставного кредитора ПАТ Промінвестбанк.

- частини 3 статті 98 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013. Арбітражний керуючий ОСОБА_1 повторно погоджував з ПАТ Промінвестбанк продаж майна ПП Фабрика делікатесних сирів, що є предметом забезпечення вимог ПАТ Промінвестбанк, що призвело до затягування продажу майна банкрута та безпідставного затягування завершення ліквідаційної процедури банкрута.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджених Наказом Міністерства юстиції України 27.06.2013 № 1284/5, норми Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно п. 2.3 Порядку здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих складається з таких етапів:

- проведення перевірки, складання довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого;

- надання арбітражним керуючим комісії заперечень щодо Довідки та (або) усунення зазначених у Довідці порушень;

- складення акта перевірки з урахуванням Довідки, заперечень та усунутих арбітражним керуючим порушень.

В силу п. 5.3. Порядку у разі відсутності арбітражного керуючого при підписанні Довідки вона не пізніше наступного робочого дня надсилається йому рекомендованим листом та електронною поштою. Відповідно до п. 6.1. Порядку арбітражний керуючий має право протягом пяти робочих днів після складення Довідки надати в письмовій формі свої пояснення, зауваження, заперечення до неї разом з необхідними документами або усунути виявлені під час перевірки порушення та надати інформацію про це комісії.

Пунктом 6.3. Порядку встановлено, що орган контролю готує акт перевірки діяльності арбітражного керуючого протягом:

- двох робочих днів з дня підписання Довідки, якщо арбітражний керуючий підписав Довідку без зауважень і заперечень;

- двох робочих днів після завершення строку для надання арбітражним керуючим пояснень, зауважень, заперечень щодо Довідки.

Відповідно до п. 6.9. Порядку у разі виявлення під час перевірки порушень у діяльності арбітражного керуючого орган контролю на підставі акта перевірки за наявності відповідних підстав виносить припис про недопущення повторних порушень та (або) розпорядження про усунення виявлених порушень.

Отже, з вказаних норм, можна дійти висновку, що винесення кожного наступного документа щодо оформлення результатів заходів контролю ставиться в залежність від наявності чи відсутності певної дії, що йому передує.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що кожне з порушень, зазначених у спірному розпорядженні, обґрунтоване як порушення ч. 3 ст. 98 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Зазначена норма закону передбачає, що під час реалізації своїх прав та обовязків арбітражний керуючий зобовязаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обовязки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Тобто, відповідно до буквального змісту, дана норма є узагальнюючою та містить оціночні категорії, а не конкретизує які саме дії має вчиняти арбітражний керуючий, а тому всі порушення, що нею обґрунтовані, фактично є субєктивним припущенням перевіряючих, довільним трактуванням вимог нормативно-правових актів, прагненням виявити порушення шляхом їх штучного створення. Розяснення змісту добросовісно, розсудливо, обґрунтовано Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом не містить.

Відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, припускає неоднозначне тлумачення прав і обов'язків суб'єкта господарювання або органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб, рішення приймається на користь суб'єкта господарювання.

Згідно абзацу 2 пп. 6.6.3 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих при оформленні акту перевірки довільне викладення або трактування вимог нормативно-правових актів не допускається.

Відповідно до оскаржуваного розпорядження арбітражний керуючий не переконав комісію з перевірки і не довів документально неможливість погашення заборгованості із заробітної плати за рахунок продажу іншого майна банкрута, яка не перебуває у заставі.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що, в наданих суду першої інстанції поясненнях позивач зазначив, що у період з 08.04.2013 по 22.05.2013 арбітражним керуючим проводилась інвентаризація основних засобів боржника (виробничі будівлі, промислове обладнання, автотранспорт, матеріальні цінності) про складено відповідний опис, доданий до матеріалів справи. З метою встановлення правого режиму виявленого майна ліквідатором було отримано витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна, доданий до матеріалів справи, відповідно до якого встановлено обтяжувачів, обєкти та підстави обтяження. Крім того, як встановлено судом в Ухвалі господарського суду Запорізької області від 05.11.2014 № 29/5009/5854/11 в ході вивчення бухгалтерської документації боржника встановлено, що будь-які відомості щодо існуючої дебіторської заборгованості відсутні; всі активи, які обліковувалися на балансі підприємства виявлені в ході проведення інвентаризації активів банкрута, у володіння третім особам активи не передавались; банкрут не є засновником третіх осіб.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані обставини спростовують висновки, викладені в розпорядженні.

Зі змісту оскаржуваного розпорядження вбачається, що ряд виявлених порушень зводиться до неналежного виконання арбітражним керуючим ОСОБА_1 повноважень ліквідатора ПП Фабрика делікатесних сирів оскільки майно банкрута на даний час не продано, внаслідок проведення лише пяти аукціонів з продажу майна, що на думку комісії є недостатньою кількістю аукціонів. При цьому, чинне законодавство не містить норми, яка встановлює періодичність та частоту проведення аукціонів з продажу майна банкрута у чинному законодавстві не передбачено.

Слід зазначити, що за своєю правовою природою правопорушення - це протиправне, винне, суспільно небезпечне або шкідливе діяння (дія або бездіяльність), яке спричиняє шкоду інтересам суспільства, держави або особи. Тобто правопорушенням є юридичний факт, що має місце за наявності всіх вказаних вище ознак. При цьому протиправність виникає коли дія порушує норму права. Якщо дії особи не регулюються нормами права, не заборонені законом не

В силу положень ч. 1 ст. 37 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

Цей час надається учасникам процесу для задоволення їхніх цивільних прав за рахунок майна боржника. Для надання ліквідатору процесуальних повноважень суд вводить ліквідаційну процедуру, що прямо випливає з припису норми ч.1 ст.37 Закону. Адресатом, тобто субєктом припису про встановлення строку процедури, є господарський суд. Тобто в постанові про визнання боржника банкрутом суд повинен вказати, що процедура відкривається строком на 12 місяців. Ніяких заборон для господарського суду щодо можливості скорочення або продовження строків процедури ч.1 ст.37 закону не містить.

Процесуальні норми завжди мають процедурний характер, вони адресовані насамперед субєктам, наділеним владними повноваженнями щодо прийняття та застосування норм матеріального права, містяться в процесуальних законах. Особливістю Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом є те, що він містить як норми матеріального, так і процесуального права. Для повного зясування значення положень цього акта треба звертатися до норм Господарського процесуального кодексу, які мають субсидіарно застосовуватися при провадженні у справі про банкрутство.

Приписи ст.53 ГПК вичерпно дають відповідь на питання, як діяти при закінченні 12 місяців, що встановлені судом для вчинення процесуальних дій щодо ліквідації банкрута. Норма має назву Відновлення та продовження процесуальних строків. Її зміст передбачає, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Призначені господарським судом строки можуть бути ним продовжені за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи. Оскільки строк у 12 місяців ліквідації відповідно до буквального змісту закону є таким, що встановлюється судом, то відповідно до норм ГПК він може бути подовжений судом.

Згідно матеріалів справи 25.06.2014 ліквідатор ПП Фабрика делікатесних сирів звернувся до господарського суду з клопотанням про продовження строку ліквідаційної процедури підприємства-банкрута. Судове засідання з розгляду вказаного клопотання призначено на 30.03.2015.

Слід взяти до уваги, що відповідно до ч. 11, 12 ст. 41 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю). У разі невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обовязків господарський суд за клопотанням комітету кредиторів або з власної ініціативи може припинити повноваження ліквідатора і призначити нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, факт невиконання або неналежного виконання обовязків, покладених на ліквідатора згідно з Законом, має бути підтверджений ухвалою суду у справі про банкрутство боржника. Втім таких скарг у справі про банкрутство не заявлялось та відповідно не розглядалось.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне щодо визначення відповідачем обовязку позивача проводити продаж заставного майна ПП Фабрика делікатесних сирів у вигляді цілісного майнового комплексу за згодою заставного кредитора ПАТ Промінвестбанк. У довідці про результати перевірки зазначено, що відповідно до абзацу 15 частини 2 статті 41 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ліквідатор з дня свого призначення продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що арбітражним керуючим ОСОБА_1 на перевірку надано письмові пояснення від 03.11.2014 №142, відповідно до яких згідно витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна усе майно ПП Фабрика делікатесних сирів знаходиться в заставі ПАТ Промінвестбанк. Організатором - Товарна Біржа Електронні торги України було організовано троє аукціонів (28.08.2013, 12.11.2013 та 20.12.2013) з реалізації майна банкрута. На перших торгах майно банкрута продавалося у вигляді цілісного майнового комплексу за ціною сукупних визнаних судом вимог кредиторів. Другі та треті торги були проведені у вигляді цілісного майнового комплексу за ціною сукупних визнаних судом вимог кредиторів із зниженням на двадцять відсотків. За результатами трьох організованих аукціонів жодної заяви щодо придбання цілісного майнового комплексу ПП Фабрика делікатесних сирів, не надійшло. Законом передбачено проведення лише трьох аукціонів з продажу майна банкрута за початковою ціною продажу, яка відповідає всій сумі вимог кредиторів включених до реєстру вимог кредиторів. 23.12.2013 на адресу заставного кредитора, який є єдиним членом комітету кредиторів, направлено листа з метою узгодження порядку продажу майна боржника, складу, умов та строків придбання даного майна. 16.01.2014 заставним кредитором ПАТ Промінвестбанк надано згоду, з зазначенням ціни, складу та умов порядку продажу майна боржника.

Враховуючи викладене контролюючим органом було зроблено висновок, що перші троє аукціонів з продажу майна банкрута були проведені ліквідатором ОСОБА_1 без згоди заставного кредитора ПАТ Промінвестбанк, що свідчить про порушення арбітражним керуючим абзацу 2 частини 4 статті 42 Закону України від 22.12.2011 №4212-VI, відповідно до якого продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

При цьому, відповідно до п. 2.11 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих предметом позапланової перевірки є додержання арбітражним керуючим вимог законодавства з питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цієї перевірки.

Так, перевірка проводилась на підставі листа районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району стосовно погашення заборгованості із заробітної плати. Натомість, Запорізька міська рада по Шевченківському району не є учасником справи про банкрутство. Кредитор, або інший учасник справи про банкрутство з заявою про проведення перевірки не звертався.

Частина 4 ст. 42 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом є нормою, що спрямована на захист прав заставного кредитора та жодним чином не стосується інших кредиторів у справі про банкрутство, в тому числі працівників підприємства-банкрута. Таким чином в ході проведення перевірки Відповідач вийшов за межі її предмета, оскільки досліджувались питання дотримання прав заставного кредитора у справі про банкрутство, продажу майна банкрута, яке знаходиться у заставі, що свідчить про упередженість контролюючого органу при проведенні перевірки, прагнення виявити порушення шляхом їх штучного створення та безпідставне втручання у діяльність арбітражного керуючого.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство ПП Фабрика делікатесних сирів загальна сума кредиторських вимог складає 256 197 576,79 грн., при цьому арбітражним керуючим для продажу майна банкрута було обрано спосіб продажу майна, а саме аукціон та організатора - Товарну Біржу Електронні торги України, яким було організовано троє аукціонів з реалізації майна банкрута. На перших торгах майно банкрута продавалося у вигляді цілісного майнового комплексу за ціною сукупних визнаних судом вимог кредиторів, тобто 256 197 576,79 грн., що в кілька разів перевищувало суму заставленого майна, та в разі продажу майна за вказаною ціною не викликало сумніву в погашення боргу. Другі та треті торги були проведені у вигляді цілісного майнового комплексу за ціною сукупних визнаних судом вимог кредиторів із зниженням на двадцять відсотків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 42 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів. Під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 43 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом Після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною. Ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим.

В силу ст. 65 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом у разі закінчення аукціону без визначення переможця організатор аукціону зобовязаний провести повторний аукціон. У разі закінчення повторного аукціону без визначення переможця організатор аукціону зобовязаний провести другий повторний аукціон. Початковою вартістю повторного аукціону, другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону, попереднього повторного аукціону.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що можливість проведення трьох аукціонів з продажу майна банкрута встановлена законом та право на їх проведення надано арбітражному керуючому, причому проведення кожного наступного аукціону є обовязковим у разі якщо майно не придбано. Закон містить імперативну норму, що встановлює якою має бути ціна продажу, та норму, що надає арбітражному керуючому право обрати спосіб реалізації майна. Тому у арбітражного керуючого не має необхідності погоджувати ті умови, які йому встановлені законом, і заставний кредитор не міг погодити йому будь-яких інших умов.

Отже необхідність проведення першого та двох повторних аукціонів (у разі необхідності) з продажу майна банкрута за початковою ціною продажу, яка відповідає всій сумі вимог кредиторів, є безумовним обовязком арбітражного керуючого та не ставиться в залежність від наявності згоди заставного кредитора, оскільки ціна продажу майна визначена відповідно до закону з урахуванням вимог всіх кредиторів та у разі продажу майна всі вимоги будуть задоволені в тому числі і заставного кредитора.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушень у діях позивача при проведенні трьох перших аукціонів з продажу майна ПП Фабрика делікатесних сирів.

Відповідно до оскаржуваного припису відповідачем у якості порушення ч. 3 ст. 98 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом визначено, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 повторно погоджував з ПАТ Промінвестбанк продаж майна ПП Фабрика делікатесних сирів, що є предметом забезпечення вимог ПАТ Промінвестбанк, що на думку комісії є затягуванням продажу майна банкрута та ліквідаційної процедури.

Однак, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, ці твердження є помилковими, оскільки як зазначено вище дана норма закону містить загальні вимоги щодо зобовязання арбітражного керуючого під час реалізації своїх прав та обовязків діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано та жодним чином не врегульовує питання погодження продажу майна, що є предметом забезпечення вимог. Тому вказане порушення є субєктивною думкою комісії з перевірки, довільним трактуванням вимог нормативно-правових актів, прагненням виявити порушення шляхом їх штучного створення.

Також слід зазначити, як вказано вище законом передбачено проведення лише трьох обовязкових аукціонів з продажу майна банкрута за початковою ціною продажу, яка відповідає всій сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів. Враховуючи положення ч. 4 ст. 42 Закону відповідно до якої продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, арбітражним керуючим погоджувалися умови проведення кожного наступного аукціону (після трьох обовязкових). Таким чином дії арбітражного керуючого з погодження умов проведення кожного наступного аукціону жодним чином не суперечать положенням абз. 2 ч. 4 ст. 42 Закону, оскільки законом не заборонено повторне отримання згоди, як то не встановлено періодичність чи частоту отримання згоди кредитора, тому що у разі не продажу майна на погоджених з кредитором умовах, кредитор наділений правом змінити умови продажу зокрема щодо способу реалізації майна чи його ціни, а тому і виникає необхідність повторного погодження.

Таким чином, дії позивача з повторного отримання згоди кредитора на продаж майна, що є предметом застави, не суперечать положенням Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, оскільки відсутня норма закону, яка встановлює заборону на здійснення вказаних дій.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі за позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Запорізькій області про визнання незаконним та скасування розпорядження та припису залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна