Справа № 2а-5853/11/1370
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Київ К/800/6216/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Донця О.Є.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мазур»

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2015 року

у справі №2а-5853/11/1370

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мазур»

до Виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального

страхування з тимчасової втрати працездатності

про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним і скасування рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2015 року, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мазур» залишено без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям представника позивача у судове засідання.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, товариство звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить вищезазначені ухвали скасувати.

На адресу Вищого адміністративного суду України, надійшло заперечення від Виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в яких фонд вважає, що позивач недобросовісно користувався належними процесуальними правами та обов'язками і не забезпечив явки представника. Зазначає, що суди попередніх інстанцій, згідно п.4 ч.1 ст.155 КАС України, обґрунтовано залишили без розгляду позовну заяву товариства, оскільки представник позивача повторно не прибув у судове засідання без поважних причин.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

У своїй касаційній скарзі ТОВ «Мазур» посилається на Конвенцію про захист прав людини і основних свобод, яка передбачає право кожного захищати себе особисто або використовувати правову допомогу захисника, вибраного ним на власний розсуд та на Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, де зазначено, що держава повинна гарантувати кожному, чиї права і свободи порушено, ефективний засіб правового захисту, і таке право повинно встановлюватись судовим або будь - яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що про судові засідання, які були призначені на 02.12.2013 року, 11.12.2013 року та 23.12.2013 року позивач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення та розписками про вручення судових повісток, які отримані ним 23.11.2013 року, 05.12.2013 року та 11.12.2013 року.

Незважаючи на це, позивач неодноразово не забезпечував явку уповноваженого представника в зазначені судові засідання. Від нього надходили заяви про відкладення розгляду справи в зв'язку з відрядженням представника від 29.11.2013 року та двічі через відмову представника від здійснення представництва ТОВ «Мазур» від 10.12.2013 року та 23.12.2013 року.

Згідно ч.2 ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України, особи які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.155 КАС України, позовна заява залишається без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Необхідно зауважити, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників адміністративного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання суб'єктивними процесуальними правами - це особлива форма адміністративного судового процесуального правопорушення, навмисні недобросовісні діяння (дії чи бездіяльність) осіб, які беруть участь у справі адміністративної юрисдикції, які полягають у порушенні умов реалізації наданих їм процесуальних прав (адміністративної процесуальної правоздатності), використанні цих правових можливостей не за призначенням або не з тією метою, з якою їх надано, внаслідок чого чиниться шкода правам та інтересам інших осіб - учасників адміністративного судового провадження, а також відбувається перешкоджання діяльності адміністративних судів.

Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, неприбуття учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин. Подібна практика спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та є проявом неповаги до суду.

Оскільки справа №2а-5853/11/1370 не є настільки складною, всі матеріали складають один том, тому суди правомірно вважали неповажними підстави неодноразової неявки представника позивача в судові засідання.

З огляду на вищевикладене, ТОВ «Мазур» посилаючись на Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та Міжнародний пакт про громадянські і політичні права діє всупереч вказаним нормам.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно статті 122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, законодавцем обмежений строк для розгляду адміністративних справ, а тому суд позбавлений можливості неодноразового відкладення розгляду даної справи без поважних на те причин.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією судів попередніх інстанції, що позивач, не забезпечуючи явку представника в судове засідання та заявляючи неодноразово клопотання про відкладення розгляду справи, недобросовісно користувався належними процесуальними правами та обов'язками, згідно ч.2 ст.49 КАС України.

Доводами касаційної скарги вказаного не спростовано.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мазур» - залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2015 року у справі №2а-5853/11/1370 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: