Справа № 815/362/15
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/362/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецька І.О.

Лукянчук О.В.

при секретарі: Паламарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2015р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, який діє від себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання протиправними дій, скасування постанови та акту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015р. ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, який діє від себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в якому просила:

- визнати протиправними дії Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-4991/10, виданого Київським районним судом м.Одеси;

- визнати протиправними дії Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо винесення постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 23.12.2012р. та акту державного виконавця про передачу стягувачу майна від 23.12.2012р. та їх скасувати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.04.2007р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між даними сторонами було укладено іпотечний договір від 27.04.2007р., згідно якого в іпотеку Банку було надано квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_7 на праві приватної власності.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору Банк звернувся в суд за захистом свого порушеного права. Судом видані виконавчі листи про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у розмірі 2596972,14грн. на користь Банку.

У лютому 2011р. Першим Київським ВДВС Одеського міського управління юстиції відкриті виконавчі провадження по виконанню виконавчих листів. 23.02.2011р. виконавчі провадження №448 та №451 об'єднані у зведене виконавче провадження.

Під час виконання зведеного виконавчого провадження відділом ДВС накладено арешт на кошти боржника та на належне їй рухоме та нерухоме майно та оголошено заборону на його відчуження. 19.04.2011р. складено акт опису й арешту майна, що належить ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, а саме: 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1. 23.02.2012р. постановою Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Банку в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчими документами було передано квартиру АДРЕСА_1, для подальшого оформлення права власності на вказане майно. В процесі проведення Банком інвентаризації встановлено, що в зазначеній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_2 з 2004р. та ОСОБА_3 з 2005р.

06.03.2012р. постановою державного виконавця про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження було виведено виконавче провадження №24570265 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4991/10.

06.03.2012р. державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження, оскільки в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що боржник фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач вважає, що державний виконавець порушив порядок вручення боржниці постанов про відкриття виконавчого провадження та роз'яснення прав та обов'язків. Також відповідач не мав відповідної компетенції для вчинення примусових виконавчих дій, а дії, які він вчинив, не відповідають вимогам закону. Як наслідок вчинення зазначених незаконних дій державним виконавцем винесені оскаржені процесуальні документи, але правових підстав у державного виконавця Першого Київського ВДВС для винесення таких документів не було, оскільки примусове виконання виконавчих документів №2-4991/10 має право здійснювати державний виконавець Першого Малиновського ДВС (за місцем знаходження квартири), або державний виконавець Овідіопольського ДВС (за місцем мешкання боржниці).

Посилаючись на зазначені обставини просить позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2015р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

За правилами ст.200КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець Першого Київського ВДВС при здійсненні виконавчих дій щодо стягнення боргу на користь Банку діяв в межах своїх повноважень, порушень не допустив, тим більше не порушив права позивачів, оскільки вони не були сторонами виконавчого провадження.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2007р. (т.1 а.с.187) ОСОБА_2 (позивачка по справі) продала, а ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_1. 27.04.2007р. новий власник квартири - ОСОБА_7 уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» іпотечний договір, яким передала іпотекодержателю (Банк) спірну квартиру, у якості забезпечення зобов'язань іпотекодавцем (т.1 а.с.116-119).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не виконала умови кредитного договору, судом прийняті рішення про стягнення суми боргу, та видані відповідні виконавчі листи за №2-4991/10 від 5 серпня 2010р. про стягнення солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь банка 628204,63грн. (т.1 а.с.115), за №2-4992/10 від 5 серпня 2010р. (а.с.134) про стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1965127,51грн.

Державним виконавцем прийнято виконавчі листи до свого провадження, розпочато виконавче провадження.

Оскільки квартиру АДРЕСА_1 не можливо було реалізувати з прилюдних торгів, державним виконавцем 23.02.2012р. прийнято постанову про передачу ПАТ «Райффазен Банк Аваль» в рахунок часткового погашення боргу спірну квартиру №87 (т.1 а.с.273).

Позивачі вважають, що оскільки вони прописані в спірній квартирі, державним виконавцем прийнятою постановою від 23.02.2012р. про передачу майна Банку порушуються їх права, оскільки про такі дії їх не повідомили, будь-які документи не вручили.

Перевіряючи наведені позивачем підстави, щодо правомірності дій державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Як визначено ч.1 ст.7 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

За правилами ст.31 ЗУ "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Пунктом 4.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі по тексту - Інструкції № 74/5) встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами зведеного виконавчого провадження є ОСОБА_7, ОСОБА_6 - боржники та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» » в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» - стягувач.

Відповідно до супровідного листа від 18.02.2011р. за вих.№В-12/451-16/4493 постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2011р. про примусове виконання виконавчого листа №2-4991/10 була направлена на адресу боржника, яка зазначена у виконавчому листі, що передбачено ст.31 ЗУ "Про виконавче провадження" та в визначені даною статтею строки.

Отже, сторона виконавчого провадження, у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» отримала усі необхідні документи, зауважень на адресу виконавчої служби не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення виконавчих дій 19.04.2011р. державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна, яким описано й арештовано майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, яка належить боржнику - ОСОБА_7 З акту опису та арешту майна вбачається, що описане майно було передане на відповідальне зберігання позивачу ОСОБА_3, що підтверджується підписом останнього.

Виходячи, з того, що ОСОБА_3 проживає та прописана в спірній квартирі разом із сином, він зазначає, що державним виконавцем не були роз'яснені права та обов'язки сторонам виконавчого провадження.

Однак, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що ані ОСОБА_2, ані ОСОБА_3 не є сторонами виконавчого провадження, а тому державний виконавець не повинен був роз'яснювати цим особами права, оскільки це не передбачено діючим законодавством про виконавче провадження.

Що стосується передачі майна, а саме спірної квартири банку, то суд першої інстанції виходив з того, що вказана квартира була виставлена на прилюдні торги, але продана не була.

Як визначено в ч.6 ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі, якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувану і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

На виконання зазначених норм державним виконавцем відділу ДВС запропоновано стягувачу вирішити питання щодо залишення за собою не проданого майна. Постановою від 23.02.2012р. спірне майно і було передано Банку. У встановленому законодавством порядку вказана постанова не оскаржувалась сторонами виконавчого провадження.

Що стосується тверджень позивача щодо протиправності дій державного виконавця пов'язаних з описом та арештом квартири її оцінки, реалізації в рахунок погашення, оскільки боржник мешкає не в Київському районі м.Одеси та майно на яке звернено до стягнення перебуває у Малиновському районі, то суд виходив з того, що відповідно до ст.20 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Що стосується посилань, на те, що державний виконавець здійснював виконавчі дії не на своїй території, то представник відповідача пояснив, що виконавчі дії по примусовому виконанню виконавчих документів №2-4992/10 та №2-4991/10 відбувалися за заявою стягувача, як то передбачено ст.20 ЗУ «Про виконавче провадження». Під час виконання виконавчих дій, а саме: дій щодо розшуку майна боржника, накладення арешту на кошти, було з'ясовано, що боржник за адресою вказаною у виконавчому листі зареєстрований, але фактично не проживає, майна належного боржнику за адресою вказаною у виконавчому листі не виявлено. Було встановлено, що боржник фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2. При цьому майно: квартира АДРЕСА_1, яка належить боржниці на праві власності знаходиться в Малиновському районі, у зв'язку з чим, начальником Першого Київського ВДВС було повідомлено в телефонному режимі начальника Першого Малиновського ВДВС про вчинення виконавчих дій на території Малиновського району, при цьому порядок повідомлення законом не передбачений, та в даному випадку не може бути визнаний неправомірним.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії державного виконавця Першого Київського ВДВС були в межах діючого законодавства, права та інтересі позивачів при цьому порушені не були.

В свою чергу позивачі не змогли довести у чому полягають порушення їх прав, оскільки вони взагалі не є сторонами виконавчого провадження. Посилання на той факт, що спірною квартирою №87 ОСОБА_7 заволоділа незаконно ні чим крім пояснень ОСОБА_3 не підтверджено. Позивачі на захист своїх права щодо дійсності договору купівлі-продажу до суду не звертались.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.196,200,206КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2015р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Лук'янчук

І.О. Турецька