Справа № 465/4118/15-а
Суддя: Мигаль Г. П.
Дата ухвалення: 2015-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

31.07.2015 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.

при секретарі Смолинець Ю.В.

розглянувши у порядку скороченого провадження відповідно до положень ст.183-2 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними щодо недоврахування і недоплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправними дії Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в частині недоврахування та недоплати допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язати Франківський відділ соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести донарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стягнути з Франківського відділу соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь позивача кошти в сумі 6090, 00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим Львівською обласною державною адміністрацією 22 квітня 2008 року, є інвалідом 2-ї групи по захворюваннях, пов'язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, експертним висновком від 27.04.2012 р. за № 13605 та довідкою МСЕК серії 10 AAA № 015977 від 23.08.2012 р.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року, розмір щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інвалідам 2-ї групи, становить 120,00 грн. Позивач посилається на вимоги ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до якої позивачу гарантовано щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати, проте допомоги на оздоровлення за 2015 рік він не отримував.

Мінімальна заробітна плата на цей час складала 1218,00 грн. Отже, ОСОБА_1 повинен отримати: 1218.00 х 5 = 6090,00 грн.

У 2015 році позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою здійснити нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення згідно вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2015 рік, проте в листі 2605/11-3465 від 31.03.2015 Франківський відділ соціального захисту зазначає, що виплату допомоги на оздоровлення громадянам з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 1-ої, 2-ої групи, проводиться у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України, а саме в сумі 120.00 грн. За 2015 рік допомога на оздоровлення буде виплачена при наявності відповідних коштів до кінця поточного року.

Позивач зазначає, що своїми діями відповідач порушив норми частини 3 статті 8, статті 22 Конституції України, частини 12 пункту 1 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, Рішення Верховного Суду України від 08.06.2005 року та Рішення Вищого адміністративного суду України від 02.06.2006 року.

Рішенням Верховного Суду України від 08.06.2005 року та Рішенням Вищого адміністративного суду України від 02.06.2006 року положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.1966 року № 836 визнано таким, що не відповідає чинному законодавству України. У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою, визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений.

Відповідно до частини 3 статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловів у рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини).

Позивач зазначає, що при визначенні дій Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради протиправними потрібно виходити з пріоритету законів над підзаконними актами. Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних обов'язків щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави.

У Постанові Колегії Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 13 листопада 2007 року зазначається, що «Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом № 796-ХІІІ зменшувати встановлені останнім розміри доплат, пенсій і компенсацій».

У Постанові Колегії Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 20 лютого 2007 року зазначено, що «Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України вже у 2006 році доповнила Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Зокрема, у рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Правову позицію щодо можливості зупиняти дію та скасовувати норми законів, які визначають пільги, компенсації, гарантії, при встановленні законом про Державний бюджет України видатків на загальносуспільні потреби Конституційний Суд України висловив в рішенні від 27 листопада 2008 р у справі про збалансованість бюджету № 26-рп/2008: «Розглядаючи порушене питання, Конституційний Суд України виходить з правових позицій, встановлених ним, зокрема, у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6- рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян та у Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України. Ці позиції полягають у тому, що «Закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше і додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України» (абзац шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення № 6- рп/2007, «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони» (абзац третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення № 10-рп /2008».

За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розмірів щорічних грошових допомог застосуванню підлягає стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. № 562. На підставі викладеного просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 01.07.2015 року відкрито скорочене провадження по даній справі.

Відповідно до положень ст.183-2 КАС України сторони в судове засідання не викликалися.

Представник відповідача направив на адресу суду свої заперечення від 20.07.2015р., в яких посилається на те, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам І і II групи - 120 грн.

Представник відповідача посилається на ст. 67 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої держава фінансує у повному обсязі здійснення органами місцевого самоврядування наданих законом повноважень органів виконавчої влади. Кошти, необхідні для здійснення органами місцевого самоврядування цих повноважень, щороку передбачаються в Закону України про Державний бюджет України. Рішення органів державної влади, які призводять до додаткових видатків органів місцевого самоврядування, обов'язково супроводжуються передачею їм необхідних фінансових ресурсів. Вказані рішення виконуються органами місцевого самоврядування в межах переданих їм фінансових ресурсів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одночасно ч. З ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів держаного бюджету.

Міністерство соціальної політики України є головним розпорядником коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (п. 1 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936). Міністерство фінансів України і Державне казначейство України забезпечують виділення коштів Міністерств) соціальної політики України для виплати щорічної одноразової допомоги на оздоровлення для подальшого перерахування їх місцевим органам соціального захисту.

При призначенні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи відділ керується Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 №562.

Представник позивача зазначає, що єдиним законом України, який Конституція України виокремлює серед інших, це закон «Про Державний бюджет Україні». Зокрема, суттєві відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією України цей закон приймається щорічно та має визначений термін дії (частина перша статті 96), суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо цього Закону є тільки Кабінет Міністрів України (частина друга статті 96). Крім цього, відповідною конституційною нормою чітко окреслено коло питань, які можуть бути врегульовані тільки цим законом, а саме: виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (частина друга статті 95 Конституції України). На виконання Державного бюджету Кабінетом Міністрів України затверджуються постанови, згідно яких проводилась виплата допомог та визначається їх розмір.

Постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України як вищого органу в системі органів виконавчої влади, є обов'язковими до виконання (ст. 117 Конституції України). Статтею 62 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також роз'яснено порядок застосування Закону, зокрема зазначено, що застосування проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності, (рішення Конституційного суду України віл 25.01.2012 №3-рп/2012).

Франківський відділ соціального захисту, як орган місцевого самоврядування, здійснює лише перерахування державних коштів, шляхом реалізації делегованих державних повноважень відповідно до ч.3 ст.143 Конституції України і не може відповідати за встановлення розмірів допомог, самостійно визначати їх збільшення або зменшення.

Відповідно до вищенаведеного, збільшення розміру допомоги можливе за умов суттєвого збільшення фінансування з Державного бюджету та внесення змін до нормативно-правових актів, згідно яких проводиться виплата даної допомоги, тобто призначення та виплата щорічної допомоги на оздоровлення здійснюється виключно за кошти Державного бюджету.

Франківський відділ соціального захисту здійснює виплату щорічної допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на підставі і в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, тому не має жодних правових підстав визнання дій відділу неправомірними. Просить відмовити в позові.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини та представлені докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Позивач у справі - ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 втратив 80% професійної працездатності, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із роботами по ліквідації Чорнобильської АЕС, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК серії 10 ААА №015977, та йому встановлено другу групу інвалідності пожиттєво (а.с.8).

Як вбачається із Експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії №03 від 27.04.2012р., розглянуто заяву ОСОБА_1 на предмет встановлення причинного зв'язку захворювань, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до якого встановлено діагноз : Са лівої нирки Т1NOMO ст І кл. гр.ІІІ. Висновок: захворювання, Згідно з положенням ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно з положенням ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно з положенням ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.9).

А отже, позивач ОСОБА_1 має право на компенсації, передбачені ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , в т.ч. на щорічну допомогу на оздоровлення.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону №230/96-ВР від 26.06.1996р.) щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, інвалідам 1-ої та 2-ої групи виплачується у розмірі п'ять мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати.

В подальшому до ст.48 вищевказаного Закону внесено зміни, відповідно до яких щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Останні зміни внесені Законом України №76-VIII від 28.12.2014р. Пунктом 16 розділу III Прикінцевих Положень цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів у місячний строк з дня набрання чинності цим законом забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати допомоги на оздоровлення за 2015 рік.

Франківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської Ради листом за №2605/11-3465 від 31.03.15р. повідомив позивача, що виплата на оздоровлення буде здійснена при наявності відповідних коштів до кінця поточного року в сумі 120 гривень, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.10).

Відповідно до п.9 Прикінцевих Положень Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено розміри компенсацій за шкоду, заподіяну здоров'ю, в абсолютних сумах.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України в системному зв'язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22 та статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

Отже, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Як встановлено судом, Кабінетом Міністрів України у 2015 році на час розгляду даної адміністративної справи, не було прийнято рішення на застосування норм і положень ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не підлягає застосуванню у 2015 році під час визначення розміру виплат, передбачених статтею 48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки така постанова не видавалась Кабінетом Міністрів України на основі і на виконання закону про Державний бюджет України на 2015 рік.

Крім цього, суд приходить до висновку, що виплата в сумі 120гривень на оздоровлення, яка була встановлена Постановою Кабінету Міністрів України, не відповідає принципу пропорційності і справедливості та ставить під сумнів власне сутність змісту права позивача на отримання допомоги на оздоровлення, зважаючи на те, що з 2005р. по 2015р.р. відбулося суттєве збільшення мінімальної заробітної плати ( з 01.01.2005р. - 262гривні, з 1.01.2015р. - 1218грн.), та зростання цін (індекс інфляції за період з 01.01.2005р. по 01.01.2015р. склав 273,6%, а отже сума у розмірі 120 гривень, яка була встановлена у 2005р. не відповідає змісту та сутності допомоги на оздоровлення, оскільки за вказані кошти позивач буде позбавлений можливості оздоровитись.

Суд приходить до висновку, що застосування відповідачем постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у 2015 році при визначенні розміру виплат, передбачених статтею 48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є протиправним, так як інша постанова не видавалася Кабінетом Міністрів України на основі і на виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік".

При вирішенні спору суд також враховує вимоги ч.2 ст.22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, ст. 64 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Враховуючи вищенаведене, з метою поновлення порушеного права позивача, слід визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування щорічної допомоги на оздоровлення, яка передбачена ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562.

Згідно з положенням ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З врахуванням вимог ст.ст.22, 64 Конституції України, з метою забезпечення права позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, застосуванню підлягають норми нормативного акту, який є вищим за юридичною силою, тобто в даному випадку норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", враховуючи також ту обставину, що Постанова Кабінетом Міністром України щодо встановлення розміру одноразової допомоги на оздоровлення на виконання п.16 Розділу III Прикінцевих положень Закону України №76-VIII від 28.12.2014р. у 2015 році не приймалась.

З врахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 7-12, 17, 18, 86, 70-72, 87, 94, 99, 100, 128, 183-2 КАС України, Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік", ст.ст.22,64 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року N 3-рп/2012, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1.Дії Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в частині недоврахування та недоплати допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 згідно зі ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнати протиправними.

2.Зобов'язати Франківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської Ради провести донарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1.

3.Стягнути з Франківського відділу соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (79044, м.Львів, вул.Г.Чупринки,85) на користь ОСОБА_1 (79053, АДРЕСА_1) 6090 (Шість тисяч дев'яносто) гривень допомоги на оздоровлення за 2015 рік.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд м.Львова на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мигаль Галина Петрівна