Справа № 147/532/15-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 147/532/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Волошин І. А.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

30 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Вінницької області, в якому просив визнати протиправними дії УПФУ у Тростянецькому районі щодо зупинення виплати йому пенсії по інвалідності; зобов'язати УПФУ у Тростянецькому районі Вінницької області продовжити здійснювати нарахування та виплту пенсії по інвалідності на призначений строк, починаючи з 01.04.2015 року.

Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 04.06.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 04.06.2015 року - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі з 13.06.2008 року та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позивач є пенсіонером ІІІ групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту МСЕК серії ААВ №539067, виданою 29.07.2013 року.

В довідці №02-36/36/2015 від 28.04.2015 року, виданій Вінницьким міським судом Вінницької області зазначено, що ОСОБА_2 працює на посаді судді Вінницького міського суду Вінницької області з 04.06.2013 року по даний час.

У зв'язку з припиненням виплати пенсії позивачу з 01.04.2015 року, він звернувся з відповідною заявою до управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі, однак, листом УПФУ в Тростянецькому районі від 22.04.2015 року №8/Б-3 повідомлено що відповідно до ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(зі змінами) тимчасово з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена.

Не погоджуючись з діями УПФУ в Тростянецькому районі, ОСОБА_2 оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, зважаючи на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахування внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Відповідач з 01 квітня 2015 року припинив виплату позивачу грошового утримання на підставі ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», відповідач тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_2, керуючись саме чинною нормою законодавства, тому доводи позивача про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, а дія зазначеного Закону повинна розповсюджуватись тільки на осіб, яким пенсія буде призначатись після введення в дію цієї норми, колегія суддів вважає безпідставними та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.