Справа № 2-а-276/11
Суддя: Слюсар Л. П.
Дата ухвалення: 2011-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-276/11
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 серпня 2011 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі : головуючого судді Слюсар Л.П.

при секретарі Демченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного центру зайнятості м. Дніпропетровська про стягнення допомоги по безробіттю ,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 районного центру зайнятості м. Дніпропетровська про стягнення допомоги по безробіттю. В позові позивач, та в судовому засіданні позивач та його представник посилалися на те, що з 04 вересня 2009 року по 01 квітня 2010 року він жив і працював в м. Києві. У лютому 2010 року його батькові, ОСОБА_3 був встановлений діагноз кардіосклероз атеросклеротичний та проведено необхідне лікування. У звязку з проведеною операцією та необхідністю тривалої після операційної реабілітації батька, у позивача виникло хвилювання за здоровя батька, тому він вирішив звільнитися та повернутися до м. Дніпропетровська. В лютому 2010 року він розпочав підшукувати роботу в м. Дніпропетровську, проте йому нічого не вдалося знайти гідного, тому в березні 2010 року він написав заяву про звільнення за власним бажанням та допрацювавши два тижні звільнився з 01 квітня 2010 року і переїхав до м. Дніпропетровська. Після переїзду до м. Дніпропетровська він безрезультатно протягом трьох місяців намагався знайти роботу. 02 липня 2010 він звернувся до Індустріального районного центру зайнятості, з 01 вересня 2010 року шляхом реорганізації створено ОСОБА_2 районний центр зайнятості м, Дніпропетровська, який є правонаступником та був зареєстрований, як шукаючий роботу. 09 липня 2010 року йому було надана статус безробітного. Однак допомогу по безробіттю почали виплачувати з 91 дня після реєстрації в центрі зайнятості, вважає, що така допомога повинна виплачуватися з 8-го дня, оскільки він звільнився у звязку з переїздом до іншого міста. Просив зобовязати ОСОБА_2 районний центр зайнятості м. Дніпропетровська виплатити ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в розмірі 55% від середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 з 10 липня 2010 року по 06 жовтня 2010 року.

Представники відповідача у судове засідання з'явилися. Позовні вимоги не визнали У задоволенні адміністративного позову просили відмовити. Суду пояснили, що оскільки ОСОБА_1 звільнився за власним бажанням без поважної причини, ст.38 КЗпП України, то виплата допомоги то безробіттю відповідно до ч.1,2 ст. 23 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття призначається з 91 календарного дня.

Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 працював в ПІІ МакДональдз Юкрейн Лтдз 23.03.2005 року по 01.04.2010 року на посаді начальника дільниці. З 04 вересня 2009 року по 01 квітня 2010 року працював в м. Києві, в закладі ресторанного господарства МакДональдз Майдан Незалежності (а.с.10). Відповідно до наказу №25/13-р від 01 квітня 2010 року звільнений з 01 квітня 2010 року за власним бажання, ст.38 КЗпП України, про що зроблено запис в трудовій книжці ( а.с.44,45). 02.07.2010 року ОСОБА_1 зареєстровано в центрі зайнятості, як особу, що шукає роботу. 09.07.2010 року ОСОБА_1 наданий статус безробітного ( а.с.43) та з 07.10.2010 року розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Відповідно з частиною третьою статті 23 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, допомога по безробіттю особам, які звільнені з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, призначається відповідно до частин першої та другої цієї статті, і її виплата починається з 91 календарного дня.

Суд не може взяти до уваги твердження позивача та його представника про те, звільнився з поважних причин, а саме у звязку з переїздом до іншого міста, оскільки це спростовується доказами наданими самим же позивачем: паспортом позивача, відповідно до якого ОСОБА_1 О,С. зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.06.2002 року; записом №4 в трудовій книжці; наказом підприємства з іноземними інвестиціями МакДонвальдз Юкрейн ЛТД01.04.2010 року №25/13-р, та власним твердженням позивача , щодо повідомлення адміністрації про звільнення за два тижні.

Отже в судовому засіданні встановлено, що переїзд ОСОБА_1 з м. Києва в м. Дніпропетровськ не є переїздом на нове місце проживання, оскільки він зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 і яке є його постійним місцем проживання. При звільненні у звязку з переїздом на нове місце проживання працівник до заяви про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України повинен надати інспектору кадрів підтвердження, а саме документи, що свідчать про виписку і листок вибуття.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 який звільнився з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, виплата допомоги по безробіттю призначена законно з 91 календарного дня, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись: ст. ст.22,23 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, ст. ст. 11, 12, 18, 128, 158- 163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд, шляхом подачі у 10-ти денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а в разі складання постанови відповідно до ч.4 статті 160 КАСУ- протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 5 серпня 2011 року.

Суддя Л.П. Слюсар