Справа № 2а-254/09
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2011-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2011 р. Справа № 80989/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Олендера І.Я.,

суддів Каралюса В.М., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА :

В березні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги за 2005-2008 роки згідно ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зазначивши, що відповідно до вищезазначеної норми, щорічно до 5 травня їй повинна виплачуватись разова грошова допомога у визначеному цим Законом розмірі, однак, така виплата проводиться не в повному обсязі.

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначена постанова мотивована тим, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», виплата щорічної разової допомоги за вказаний рік була визначена сталою сумою, яку позивач отримав.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що чинне законодавство передбачає виплату допомоги, ним дотримано всі вимоги для отримання її в повному обсязі, тому, органи державної влади не можуть відмовляти в її отриманні.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником війни, що підтверджується відповідним посвідченням. Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до 5 травня учасникам війни виплачується одноразова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Частиною 2 статті 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відтак, у разі якщо застосування пільг, компенсацій і гарантій для певних категорій громадян, у тому числі, виплата грошової допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатись будь-яким іншим законом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, вірно виходив з того, що виплата позивачу одноразової грошової допомоги була проведена у розмірі, визначеному Законами України Про Державний бюджет України на відповідні роки, а рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року, які відповідно до Конституції України є обов'язковими до виконання на території України, були прийняті поза терміном виплати одноразової грошової допомоги, тобто після 5-го травня, і зворотної дії в часі не мають, тому відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Законами України відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що грошова допомога є разовою, виплачується щорічно до 5 травня і чинним законодавством не передбачена можливість повторної виплати чи доплати при подальшій зміні її розміру.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

З огляду на наведене, Законами України Про Державний бюджет України на відповідні роки фактично змінено положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який діяв у часі раніше, а отже пріоритетними в даному випадку є положення Законів України Про Державний бюджет України на відповідні роки.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п.1 ч. 1 ст. 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Золочівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2008 року по справі №2а-254/09 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий : Олендер І.Я.

Судді : Каралюс В.М.

ОСОБА_3