Справа № 817/3238/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Київ К/800/1033/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Донця О.Є.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року

у справі №817/3238/14

за позовом Прокурора Рівненського району Рівненської області в інтересах держави

в особі Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області

до Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції

Рівненської області,

третя особа: ОСОБА_4,

про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року Прокурор Рівненського району Рівненської області в інтересах держави в особі Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції Рівненської області (далі по тексту Реєстраційна служба), яким просив скасувати рішення відповідача від 20.02.2014 року № 11068050 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

При ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з доведеності прокурором своїх вимог, оскільки спірне рішення було прийнято Реєстраційною службою з порушенням вимог п.4 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-ІV.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм Закону України «Про Державний земельний кадастр», статті 25, 55 Закону України «Про землеустрій», просить вищезазначені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Прокурор Рівненського району Рівненської області подав до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошував на відповідності судових рішень обставинам справи та вимогам законодавства України, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 лютого 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 5523696 щодо земельної ділянки площею 0,15 га в селі Верхівськ Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер земельній ділянці НОМЕР_1.

Разом із вищезазначеною заявою ОСОБА_4 подав наступні документи:

1) копію рішення Верхівської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області "Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування" від 26 червня 1998 року № 11 (архівний витяг Рівненської районної державної адміністрації від 27 грудня 2007 за № 1381);

2) витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.02.2014 року №НВ-014;

3) копію рішення Апеляційного суду Рівненської області від 10 лютого 2010 року у справі №22-262/2010 за позовом ОСОБА_4 до Верхівської сільської ради, ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування рішення Верхівської сільської ради від 22 квітня 2003 року, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним. Вказаним судовим рішенням визнано незаконним та скасовано рішення Верхівської сільської ради від 22.04.2003 року № 68 в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_5 і визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 26.11.2009 року про право власності останнього на земельну ділянку.

20 лютого 2014 року державним реєстратором Рівненського районного управління юстиції прийняте рішення № 11068050 про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, що розташована у Рівненській області, Рівненському районі, с.Верхівськ, кадастровий № НОМЕР_1.

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з частиною 1 статті 15 названого Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

За приписами п.15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Системно аналізуючи наведені норми судова колегія Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що на виконання своїх службових обов'язків державний реєстратор повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства щодо реєстрації права на нерухоме майно.

В процесі розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що подані ОСОБА_4 до Реєстраційної служби документи не відповідали вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та мали суперечності, а саме: лля реєстрації права власності ОСОБА_4 надав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.02.2014 року №НВ-014, згідно з яким право власності на земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_5; ОСОБА_4 не звертався до землевпорядної організації за виготовленням технічної документації і державного акту; межі земельної ділянки землевпорядною організацією не були встановлені на місцевості.

Наведених обставин доводами касаційної інстанції не спростовано.

Однак державний реєстратор Реєстрайційної служби не звернув уваги на зазначені вище обставини та прийняв спірне рішення про реєстрацію права на земельну ділянку за ОСОБА_4

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій зробили мотивований висновок про протиправність рішення відповідача від 20.02.2014 року № 11068050.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 наголошує, що рішення органів виконавчої влади про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку, є підставою для розроблення, з урахуванням вимог статті 55 Закону України «Про землеустрій» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 року №376, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з наступною державною реєстрацією земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та реєстрацією права власності на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що вказані норми визначають підставу для розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та не спростовують позицію судів попередніх інстанцій щодо необхідності звернення ОСОБА_4 до землевпорядної організації за виготовленням технічної документації і державного акту.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що адміністративними судами правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014року у справі №817/3238/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: