Справа № 2а-18413/10/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2015 р. м. Київ К/9991/5198/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

за участю: секретаря Кохан О.С.,

представника позивача Пасічник К.М.,

представника відповідача Фокіної В.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2011 по справі №2а-18413/10/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2011 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2011 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2011 скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.10.2010 №/0.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі міста Києва 10.01.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 21.02.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2011 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, пункту «е» підпункту 7.2.1 пункту 7.2, пунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про порядок на додану вартість», статей 203, 204, 215, 228 Цивільного кодексу України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі міста Києва було проведено планову виїзну Товариства з обмеженою відповідальністю «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 по 31.10.2010.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення суми податкового кредиту з ПДВ за січень 2010 року на суму 998461,00грн.

В підставою для висновку податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства стало віднесення позивачем до складу податкового кредиту з ПДВ за січень 2010 року суми ПДВ у розмірі 998461,00грн. на підставі податкової накладної від 31.01.2010 №92, оформленої порушенням встановлених вимог.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі міста Києва складено акт від 27.09.2010 №2555/23-04/33835218 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.10.2010 №/0, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1497692,00грн. у тому числі за основним платежем - 998461,00грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 499231,00грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податкова накладна від 31.01.2010 №92 фактично не містить опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм), а тому формування податкового кредиту на підставі зазначеної податкової накладної є протиправним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що податкова накладна та додаток до податкової накладної були оформлені із дотриманням вимог чинного законодавства, а тому витрати зі сплати податку підтверджені податковою накладною і підлягають включенню до складу податкового кредиту.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з підпунктом підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Відповідно до «е» підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремим рядком опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм).

Згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

З аналізу зазначених норм вбачається, що дотримання платником податку зазначеного порядку і встановлених законом вимог щодо змісту податкової накладної, який фактично відтворює зміст операції з поставки, є обов'язковою умовою для набуття податковою накладною юридичного значення, а отже і виникнення підстави, з якою пов'язується право платника податку на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у зв'язку з проведеною попередньою оплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «Технічний центр домофонізації «Цифрал» виписано Товариству з обмеженою відповідальністю «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс» податкову накладну від 31.01.2010 №92, у якій вказано одну одиницю товару «Аудіодомофон «Цифрал ССВ 2094.М» вартістю 4992305,00грн. без ПДВ.

Таким чином, податкова накладна від 31.01.2010 №92 фактично не містить опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм), а відтак не відображає зміст господарської операції з поставки.

В подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю «Технічний центр домофонізації «Цифрал» було складено додаток від 31.12.2010 до податкової накладної від 31.01.2010 №92, за змістом якого з номенклатури товарів (послуг) виключено товар «Аудіодомофон «Цифрал ССВ 2094.М» вартістю 4992305,00грн. без ПДВ, а замість нього включено інші товари.

Разом з тим зазначений додаток від 31.12.2010 не відповідає за змістом та формою Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 №165, оскільки такий додаток може складатися тільки у випадку, коли частка товару (послуги) не містить відокремленої вартості, та складається безпосередньо з податковою накладною, а не після виписки податкової накладної при зміні предмету поставки.

За таких обставин, податкова накладна від 31.01.2010 №92 оформлена з порушенням вимог законодавства, зі скаргою на постачальника позивач до податкового органу не звертався, що в сукупності виключає право платника формувати податковий кредит за спірною накладною.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов'язання згідно податкового повідомлення-рішення від 11.10.2010 №/0.

Оскільки апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухваленої у справі постанови апеляційного суду та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 210, 221, 223, 226, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2011 по справі №2а-18413/10/2670 скасувати, залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2011.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв