Справа № 813/1194/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року справа № 813/1194/15

11 год. 35 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Лесько Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Львівській області, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ГУ Міндоходів у Львівській області), Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Міндоходів у Львівській області від 12.02.2015р. №45-о «Про звільнення»;

- поновити позивача на роботі з дня звільнення;

- зобов'язати ГУ Міндоходів у Львівській області анулювати запис про звільнення у трудовій книжці позивача;

- зобов'язати ГУ Міндоходів у Львівській області призначити позивача на посаду головного державного інспектора (далі - ГДІ) відділу інформаційної політики управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області;

- стягнути з ГУ ДФС у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.02.2015р. по день постановлення судового рішення;

- стягнути з ГУ ДФС у Львівській області суму компенсацій, завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 30000грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ відповідача ГУ Міндоходів у Львівській області від 12.02.2015р. №45-о «Про звільнення» є протиправним. Позивач зазначає, що відповідач протиправно не запропонував йому іншої роботи при звільненні з ГУ Міндоходів у Львівській області та не врахував його переважного права на залишення на роботі з врахуванням того, що в ОСОБА_1 найвища кваліфікація, а саме наявні дві вищі освіти, відсутні дисциплінарні стягнення за час роботи, а також вона є членом Національної спілки журналістів України. Крім того, позивач вважає, що відповідач безпідставно не взяв до уваги її тривалий безперервний стаж роботи в податкових органах, а також те, що вона розлучена та самостійно виховує неповнолітню доньку.

Позивач також вважає своє звільнення з посади ГДІ відділу медіа-супроводження інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області протиправним з тих підстав, що воно здійснювалось без отримання згоди профспілкового органу. Позивач зазначив, що у зв'язку з протиправним звільненням його з займаної посади він має право на компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача.

Відповідачі подали до суду заперечення проти позову від 23.03.2015р., в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що звільнення позивача зумовлене реорганізацією та скороченням штату ГУ Міндоходів у Львівській області. Відповідач зазначає, що у зв'язку з реорганізацією ГУ Міндоходів у Львівській області шляхом приєднання до ГУ ДФС у Львівській області відбулося скорочення штату інформаційно-комунікаційного управління на одну одиницю. Позивач повідомлялась про наступне звільнення з додержанням строків, передбачених ст.49-2 Кодексу законів про працю України. Відповідач також зазначає, що позивачу пропонувалась посада ГДІ відділу комунікацій з громадськістю управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_5, від якої позивач відмовилася. З огляду на наведене, відповідач вважає звільнення позивача правомірним та здійсненим відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач - ОСОБА_1 працювала на посаді ГДІ відділу медіа-супроводження інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області, що підтверджується записом №15 у трудовій книжці НОМЕР_1.

11.11.2014р. позивача попереджено про наступне звільнення з займаної посади, у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності, що підтверджується підписом позивача під текстом попередження із зазначенням дати.

На підставі ст.49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) позивачу запропонована посада ГДІ відділу комунікацій з громадськістю управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_5 Від вказаної пропозиції позивач відмовилася, у зв'язку з її нерівноцінністю, оскільки посада декретна, що підтверджується записом на тексті пропозиції від 11.02.2015р.

Згідно з наказом ГУ Міндоходів у Львівській області від 12.02.2015р. №45-о позивача звільнено з посади ГДІ відділу медіа-супроводження інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області, у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Спір між сторонами виник щодо правомірності звільнення позивача з посади ГДІ відділу медіа-супроводження інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області.

Суд, вирішуючи справу по суті, виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року №9 "Про практику розгляду трудових спорів" (з подальшими змінами) при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014р. №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» створено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби України, реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби України.

З метою реалізації вказаної постанови, керуючись порядком здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011р. №1074 та враховуючи вимоги наказу Міндоходів України від 04.11.2014р. №24 «Про реорганізацію Головного управління Міндоходів у Львівській області» розпочато процедуру реорганізації ГУ Міндоходів у Львівській області шляхом приєднання до ГУ ДФС у Львівській області, що підтверджується наказом ГУ Міндоходів у Львівській області від 04.11.2014р. №729 «Про питання реорганізації ГУ Міндоходів у Львівській області».

З врахуванням наказів ДФС України від 12.09.2014р. №128 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДФС» та №129 «Про затвердження чисельності типових структур територіальних органів ДФС» наказом ГУ ДФС у Львівській області №13 від 07.11.2014р. введено в дію штатний розпис, відповідно до якого кількісний склад управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області складає 11 осіб.

Згідно з штатним розписом ГУ Міндоходів у Львівській області, затвердженим 15.01.2014р., кількісний склад інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області, в якому працювала позивач, становив 12 працівників.

Таким чином, суд встановив зменшення штатної чисельності управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області в порівнянні з інформаційно-комунікаційним управлінням ГУ Міндоходів у Львівській області на одну посаду.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Суд встановив, що позивача попереджено про наступне звільнення з додержанням двомісячного строку, передбаченого ст.49-2 КЗпП України, що підтверджується підписом ОСОБА_1 на попередженні від 11.11.2014р.

Відповідно до ч. 3 ст.49 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві в установі, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звергається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Як вбачається з тексту пропозиції та визнається сторонами позивачу запропонована посада ГДІ відділу комунікацій з громадськістю управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_5, тобто посада, яка відповідає професії та спеціальності позивача.

Від вказаної пропозиції позивач відмовилася, у зв'язку з її нерівноцінністю, а саме тимчасовістю вказаної посади, що підтверджується записом позивача на тексті пропозиції.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що вказана посада пропонувалась ОСОБА_6 11.02.2015р., оскільки згідно з актом відмови від підпису вказана пропозиція зачитувалась позивачу 22.12.2014р., проте від підпису під її текстом ОСОБА_1 відмовилась. Допитані у судовому засіданні 18.06.2015р. свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 факт оголошення вказаної пропозиції позивачу та факт відмови 22.12.2014р. підтвердили.

Згідно з довідкою відповідача у період з 11.11.2014р. по 22.12.2014р. в управлінні комунікацій ГУ ДФС України були вакантними посади: начальників управлінь (3 посади), начальників відділів (2 посади), ГДІ (12 посад, з них 4 посади - тимчасові (декретні)).

З врахуванням посади позивача ( ГДІ відділу медіа-супроводження інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області) їй могла бути запропонована одна з вакантних посад ГДІ.

З доданих відповідачем матеріалів суд встановив, що на посади ГДІ на постійній основі в управлінні комунікацій ГУ ДФС у Львівській області призначені такі особи:

- ОСОБА_10 (вища освіта; стаж роботи з 03.08.2007р. в обласному апараті та з серпня 1992р. в податкових органах; оголошено подяки від 25.10.2000р., від 17.08.2001р., від 24.10.2002р., від 19.08.2008р.) у відділі інформаційної політики;

- ОСОБА_11 (2 вищі освіти; стаж роботи з 24.03.2004р.; оголошено подяки від 22.08.2007р., від 28.10.2009р.) у відділі інформаційної політики;

- ОСОБА_12 (вища освіта, стаж роботи з 03.01.1997р.; оголошено подяки від 11.02.1995р., від 29.10.1999р., від 02.07.2007р., від 19.08.2010р., від 22.08.2012р., почесні грамоти від 20.08.2004р., 30.06.2009р.) у відділі інформаційної політики;

- ОСОБА_13 (2 вищі освіти, стаж роботи з 15.04.2003р.; оголошено подяку від 27.06.2008р.) у відділі інформаційної політики;

- ОСОБА_14 (вища освіта, стаж роботи в обласному апараті з 23.02.1999р., а в податкових органах з листопада 1997р.; оголошено подяку від 23.10.2001р., почесні грамоти від 24.10.2002р., від 30.06.2009р.) у відділі комунікацій з громадськістю;

- ОСОБА_15 (вища освіта, стаж роботи в обласному апараті з 03.09.2004р., а в податкових органах з 1998р.; почесні грамоти від 06.10.2001р., від 19.08.2004р., від 29.10.2008р., від 19.08.2010р.) у відділі комунікацій з громадськістю;

- ОСОБА_16 (вища освіта, стаж роботи в обласному апараті з 03.07.2001р., а в податкових органах з лютого 1993р.; оголошено подяки від 21.08.2002р., від 28.10.2004р., від 30.06.2005р., почесна грамота від 13.09.2011р.) у відділі комунікацій з громадськістю.

Водночас, позивачу ОСОБА_6 (2 вищі освіти; стаж роботи з 13.12.2005р.) пропонувалось тимчасово вакантне місце ГДІ відділу комунікацій з громадськістю управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_5

Згідно з ч.1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Критерії і порядок визначення працівників з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці нормативно не передбачений. Для виявлення таких працівників роботодавцем проводиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації, при здійсненні якого враховуються наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, стягнень, заохочень за успіхи в роботі, отримання премій, виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних робіт.

Відповідно до ч.2 ст.42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Як встановлено судом, у позивача та ще двох працівників (ОСОБА_11, ОСОБА_13), яким запропоновано посаду ГДІ в управлінні комунікацій ГУ ДФС у Львівській області, є по 2 вищі освіти. Водночас, у вказаних працівників наявні заохочення за успіхи в роботі, які відсутні у позивача, що свідчить про їх вищу кваліфікацію.

Решта працівників (ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16), яким запропоновано посаду ГДІ в управлінні комунікацій ГУ ДФС у Львівській області, мають лише одну вищу освіту. Проте, до кожного з них, на відміну від позивача, застосовувались заходи заохочення, а саме: ОСОБА_10 оголошено 4 подяки, ОСОБА_12 має 2 почесті грамоти та 5 подяк, ОСОБА_14 оголошувалась подяка та вручались 2 почесні грамоти, ОСОБА_15 має 4 почесні грамоти, ОСОБА_16 має одну подяку та 3 почесні грамоти. З огляду на наведене, навіть з врахуванням однієї освіти, вказані працівники не можуть вважатися менш кваліфікованими, ніж позивач.

Суд також враховує такий додатковий критерій при визначенні переважного права на залишення на роботі як наявність тривалого безперервного стажу на підприємстві, в установі, організації. Так, працівники, яким запропоновано посаду ГДІ в управлінні комунікацій ГУ ДФС у Львівській області, працюють в податкових органах довше, ніж позивач (ОСОБА_10 з 1992р., ОСОБА_12 з 1997р., ОСОБА_14 з 1997р., ОСОБА_15 з 1998р., ОСОБА_16 з 1993р., в той час як позивач з 2005р.).

Щодо доводів позивача про наявність у неї переважного права на залишення на роботі, у зв'язку з тим, що вона є членом Національної спілки журналістів України, а також самостійно виховує неповнолітню доньку, суд зазначає таке.

Суд встановив, що позивач, не повідомляла відділ кадрів відповідача про своє розлучення та про те, що самостійно виховує доньку. При дослідженні судом особової справи позивача не виявлено документів, які б підтверджували зазначені обставини. Крім того, суд звертає увагу, що критерії, визначені ч.2 ст.42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі, враховуються лише за умови рівної продуктивності праці та кваліфікації. Зважаючи на те, що у позивача нижча кваліфікація, ніж у працівників, яким запропоновано посаду згідно з новим штатом, суд не бере до уваги його доводи про наявність у нього переважного права на залишення на роботі, у зв'язку з тим, що він є членом Національної спілки журналістів України.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що переважне право на залишенні на роботі на постійній основі при скороченні штату мають працівники з більш високою кваліфікацією, а саме працівники до яких застосовували заходи заохочення та, які мають більш тривалий стаж роботи в податкових органах.

Суд зазначає, що з врахуванням положень Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України №851 від 19.05.1999р. «Про затвердження Порядку перебування на державній службі працівників патронатної служби» робота позивача на посаді ГДІ в ГУ Міндоходів у Львівській області не вважається патронатною службу. З огляду на наведене, суд не бере до уваги доводи позивача в цій частині.

Суд не враховує доводи про протиправність її звільнення без згоди профспілкової організації. Відповідно до ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема при звільненні керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян

Посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання відповідно до ст.343 Податкового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів» від 23.10.2013р. №839.

Як вбачається із запису №16 у трудовій книжці НОМЕР_1 позивачу присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи I рангу».

З огляду на наведене, звільнення з посади позивача як службової особи органів доходів і зборів, якій присвоєно спеціальне звання, допускається без згоди профспілкового органу.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що відповідач протиправно перевів на роботу в управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області працівників з інших управлінь (ОСОБА_17 з посади ГДІ відділу обслуговування платників податків ГУ Міндоходів у Львівській області на посаду начальника відділу інформаційної політики ГУ ДФС у Львівській області, ОСОБА_18 з посади начальника відділу впровадження та супроводження митних автоматизованих систем на посаду начальника управління-начальника відділу комунікацій з громадськістю), оскільки відповідно до п.19 Постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів» від 06.11.1992р. №6 при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Суд також враховує, що позивачу пропонувалось тимчасово вакантне місце ГДІ відділу комунікацій з громадськістю управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_5, від якої позивач відмовилась.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач правомірно виніс наказ від 12.02.2015р. №45-о «Про звільнення» щодо звільнення позивача з посади ГДІ відділу медіа-супроводження інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області, у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Тому, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування морально шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, наявних у матеріалах справи доказів, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Львівській області, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 31.07.2015р.

Суддя А.Г. Гулик