Справа № 815/207/13-а
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/800/37509/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Юрченко В.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013

у справі № 815/207/13-а

за позовом Приватного підприємства „Таврія Плюс"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими

платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Таврія Плюс" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 10.12.2012.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2013 позовні вимоги задоволено, скасовано податкові повідомлення - рішення № , № , № від 10.12.2012

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2013 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну невиїзну позапланову перевірку позивача з питань правомірності формування податкового кредиту по податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ „Винзавод „Південні Вікна" за період травень-грудень 2010 року, січень-березень 2011 року, ТОВ „Південні Традиції" за період травень-вересень 2011 року, ТОВ „КК „Оверест Компані ЛТД" за грудень 2010 року, та валових витрат за 1 півріччя 2010 року, 9 місяців 2010 року, 2010 рік, 1 квартал та 2-3 квартали 2011 року та складено акт перевірки №186/26-0/31929492/38 від 28.11.2012.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 10.12.2012, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 189150, 74 грн., штрафні (фінансові) санкції 84793, 06 грн.; № від 10.12.2012, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на прибуток 186288,17 грн., штрафні (фінансові) санкції 93144, 08 грн.; № від 10.12.2012, яким зменшено позивачу суму від'ємного значення по податку на прибуток у розмірі 203601 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість", пп. 198.3, пп. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість у розмірі 189150, 74 грн., п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", пп. 138.1, пп. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 179472, 63 грн.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" № 334/94-ВР встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що необхідні первинні бухгалтерські документи наявні у позивача.

Крім того, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (пункт 1.7 статті 1 Закону України „Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що необхідні первинні документи наявні в матеріалах справи, складені у відповідності до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, які підтверджують право позивача на податковий кредит у відповідному періоді.

За змістом ч. 2 ст. 3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час існування спірних правовідносин, контрагенти позивача, - ТОВ „Консалтингова компанія „Оверест Компані ЛТД", ТОВ „Південні Традиції", ТОВ Винзавод „Південні Вікна" були належним чином зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відтак мали належний обсяг правосуб'єктності для здійснення господарських операцій.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Виконання договорів підтверджено належним чином складеними первинними документами, які було досліджено судами.

Наданими позивачем деклараціями по податку на додану вартість в розрізі контрагентів, всі господарсько-фінансові стосунки позивача з ТОВ „Консалтингова компанія „Оверест Компані ЛТД", ТОВ „Південні Традиції", ТОВ Винзавод „Південні Вікна" та третіми особами знайшли відображення в податковому обліку в повному обсязі.

Зауважень по наданих деклараціях, порядку їх оформлення представник відповідача не заявив.

Доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача, не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірних операціях, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов'язань третіх осіб, відповідачем до суду не надано.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з ТОВ „Консалтингова компанія „Оверест Компані ЛТД", ТОВ „Південні Традиції", ТОВ Винзавод „Південні Вікна", що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат.

Оскільки судами попередніх інстанцій вставлено реальність виконання операцій товариства з його контрагентами, колегія суддів погоджується і з висновком судів, щодо помилковості доводів відповідача щодо заниження позивачем податку на додану вартість та податку на прибуток.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013 у справі № 815/207/13-а слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013 у справі № 815/207/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді Г.К. Голубєва
В.П. Юрченко