Справа № 2а-13725/10/0570
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2010-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Козаченко А.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року справа №2а-13725/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Дяченко С.П., Шишова О.О.

при секретарі Запорожцевій Г.В.

за участі

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 7 вересня 2010 року у справі № 2а-13725/10/0570 за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» «про стягнення адміністративно-господарських санкцій», -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» «про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів в 2009 році».

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 7 вересня 2010 року у справі № 2а-13725/10/0570 у задоволенні позову було відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову встановив, що відповідачем вжиті всі необхідні заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів та з боку відповідача відсутнє неналежне виконання зобовязання по працевлаштуванню інвалідів, тому на відповідача не може бути покладена відповідальність у вигляді стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а отже і не може бути нарахована пеня за порушення строків їх сплати.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно ч.3 статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, а відповідно до п.4 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів. Отже, виходячи з наведених приписів законодавства, відповідачем не було надано інформації до служби зайнятості, необхідної для працевлаштування інвалідів. Таким чином, свій обов'язок щодо інформувати служби зайнятості про наявні вакансії для працевлаштування інвалідів відповідачем не виконано, що не дає підстави вважати прийняті заходи для забезпечення працевлаштування інвалідів належними.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представники позивача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів №1434 від 26.09.2002 року, Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління і здійснює контроль за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю (далі - підприємства), нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно до п. 4 цього Положення Фонд соціального захисту інвалідів здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та статтею 20 Закону встановлено обовязок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлена нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком в якому відбулося це порушення, сплачувати відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається згідно ст. 20 Закону.

Відповідно до ст. 20 Закону та Постанови передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних Облікової ставки Національного Банку України за кожний календарний день прострочення.

Отже, позивачем за невиконання відповідачем нормативу по створенню 57 робочих місць по працевлаштуванню інвалідів нараховані адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів в 2009 році в сумі 1750463,16 грн. та нарахована пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 21005,60 грн.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про основі соціальної захищеності інвалідів», забезпечення прав інвалідів на працевлаштування і оплачувану роботу, зокрема з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організаціям або до державної служби зайнятості, тобто працевлаштуватися на створені для них робочі місця є правом інваліда.

Відповідно ч.3 ст.18 Закону України «Про основі соціальної захищеності інвалідів», підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач на виконання вищевказаних вимог чинного законодавства та у відповідності до ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» в 2009 році регулярно надавав до Димитровського міського центру зайнятості звіти про наявність вакансій Форми №3-ПН, що підтверджується наданими в судовому засіданні відповідачем копіями цих звітів на 2009 рік (а.с. 7, 59, 62-65, 74-75, 77-94), що свідчить про інформування центру зайнятості про наявні вільні робочі місця та вакантні посади, на яких можуть працювати інваліди.

Відповідно до листа Димитровського міського центру зайнятості від 13.07.2010р. за №1751/02-04 станом на 13.07.2010р. на обліку в центрі зайнятості знаходиться 39 інвалідів, які постійно шукають роботу (а.с.28), проте працевлаштувати відповідно до звіту (а.с.7) необхідно додатково ще 57 інвалідів (326 269 = 57), що при наявності лише 39 інвалідів фактично взагалі неможливо.

Згідно листа Димитровського міського центру зайнятості від 18.08.2010р. за №2182/04-05 відповідачем у 2009 році надавались звіти за формою №3-ПН про наявність вакансії для працевлаштування інвалідів, проте направлення для працевлаштування інвалідам на ДП «Красноармійськвугілля» не видавались (а.с.95) та безпосередньо самі інваліди на підприємство не зверталися.

Враховуючи відсутність необхідної кількості інвалідів, які бажають працевлаштуватися та обліковуються в центрі зайнятості, відсутність фактів відмови інвалідам у працевлаштуванні, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що відповідачем вжиті всі необхідні заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів та з боку відповідача відсутнє неналежне виконання зобовязання по працевлаштуванню інвалідів, тому на відповідача не може бути покладена відповідальність у вигляді стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а отже і не може бути нарахована пеня за порушення строків їх сплати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць у 2009 році є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

В повному обсязі ухвала виготовлена 22.10.2010 року.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 7 вересня 2010 року у справі № 2а-13725/10/0570 за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» «про стягнення адміністративно-господарських санкцій» залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: С.П.Дяченко

ОСОБА_3