Справа № 532/551/15-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 р. Справа № 532/551/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Пянової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.06.2015р. по справі №532/551/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Кобеляцького відділення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення АВ № 786074 від 20.03.2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

30.03.2015 року, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом до Кобеляцького відділення Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції, в якому просив суд скасувати постанову АВ №786074 від 20.03.2015 року заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області, щодо накладення адміністративного стягнення на позивача та справу закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.06.2015 року позов задоволено.

Скасовано постанову серії АВ за №786074 від 20.03.2015 рок, винесену заступником начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.4 ст. 165-1, у виді штрафу в розмірі 1360 грн., і провадження у даній справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрито.

Кременчуцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.06.2015 року скасувати та винести нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обємі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права та без врахування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) фіксування судового засідання 30.07.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2015 року головним державним інспектором сектору доходів і зборів з фізичних осіб проведено перевірку своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за грудень 2014 року та виявлено несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 65351, 57 грн. по терміну сплати 20.01.2015 року, а фактично сума боргу сплачена 30.01.2015 року.

За наслідками проведеної перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 863667 від 03.03.2015 року, в результаті розгляду якого заступником начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області згідно постанови серії АВ за №786074 від 20.03.2013 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 165-1 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 1360 грн.

Не погодившись з постановою серії АВ за №786074 від 20.03.2013 року заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди зобовязані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення(дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Кобеляцького відділення Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області від 20.03.2015 року керівника філії «Кобеляцький райавтодор» позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч. 4 ст. 165 -1 КУпАП України за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2014 року в сумі 65561,57 грн. по строку сплати 20.01.2015 року, сума боргу сплачена 30.01.2015 року , кв. №47 на суму 65561, 57 грн., тобто за порушення п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства доходів і зборів в Україні від 09.09.2013р. за №455, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 19.09.2013р. №1622/24154 (далі за текстом - Інструкція).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Тобто, позивач, в розумінні зазначених норм Закону, є страхувальником та на нього покладений обов'язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Статтею 6 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платник єдиного внеску, зокрема, зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4.3.6 Інструкції передбачено, що нараховані за відповідний календарний місяць суми єдиного внеску сплачуються платниками не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на суми яких нараховується єдиний внесок.

Абзацом 1 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Абзацом 2 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі.

Також, колегія суддів зазначає, що ч. 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З системного аналізу вказаної норми випливає, що сплата єдиного внеску відбувається у строки визначені абзацом першим ч. 8 ст. 9 вищенаведеного Закону підчас кожної виплати доходу, але винятком є випадок коли внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим ч. 8 ст. 9 вищенаведеного Закону, в зв"язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що виплата єдиного внеску незалежно від дати сплати сум на які нараховується єдиний внесок повинна відбуватися у строки визначені абз.1 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Враховуючи, що фактична сплата єдиного внеску за грудень 2014 року відбулася 30.01.2015 року, тоді як строк сплати єдиного внеску був 20.01.2015 року, то позивачем порушено вимоги частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та проведено несвоєчасну сплату єдиного внеску за грудень 2014 року, а тому колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений відповідним законодавством України.

Посилання позивача на абз.2 ч.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно якої єдиний внесок сплачується під час виплати заробітної плати, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаним абзацом передбачено, що внесок може бути сплачений у строки визначені абзацом 1 цієї статті. Таким чином, у разі коли виплата доходів відбувається поза межами строку встановленого абзацом 1, то сплата єдиного внеску повинна відбуватися до виплати доходів у строки визначені абзацом 1 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За таких обставин, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області задовольнити.

Постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.06.2015 року по справі №532/551/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кобеляцького відділення Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення АВ № 786074 від 20.03.2015 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлений 31.07.2015 р.