Справа № 2а-2048/10/1170
Суддя: О.Ю. Флоренко
Дата ухвалення: 2010-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія Справа № 2а-2048/10/1170
Категорія статобліку 3.3.3
КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2010 року м. Кіровоград

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Флоренка О.Ю.

при секретарі Галушко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, в якому просить: визнати протиправними та скасувати п. 2 наказу УМВС України в Кіровоградській області від 08.04.2010 року № 323 „Про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та покарання винних та наказ УМВС України в Кіровоградській області від 18.05.2010 року №209 о/с „По особовому складу в частині звільнення позивача; поновити позивача на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Голованівського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області; зобовязати відповідача виплатити на користь позивача грошове та видати речове забезпечення за встановленими нормами за час вимушеного прогулу з 18.05. 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не врахував, що позивач на час скоєння дисциплінарного проступку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лише виконував обовязки заступника начальника райвідділу - начальника міліції громадської безпеки райвідділу. Відповідачем, при визначенні дисциплінарного стягнення, не враховано обставини, за яких його скоєно, попередня поведінка позивача, визнання ним вини, його ставлення до виконання службових обовязків, рівень його кваліфікації.

Так, попереднє дисциплінарне стягнення накладене на позивача 25.11.2009 р., коли він перебував на посаді заступника начальника райвідділу - начальника міліції громадської безпеки райвідділу і йому було оголошено сувору догану за відсутність контролю за діями підлеглих щодо невиконання дільничними інспекторами подань, які надходили з КВІ та виставлення статистичних карток до ВІТ УМВС України.

18.05.2010 р. позивача було звільнено за неналежний контроль за діями підлеглих, які сфальсифікували адміністративні протоколи, але він при складанні протоколів не був присутнім, тому не мав змоги проконтролювати своїх підлеглих в тому, чи сфальсифікували вони протоколи чи ні, протоколи вони оформляли за відсутності позивача. Дане адміністративне стягнення на позивача наклали в період виконання ним обовязків заступника начальника райвідділу - начальника міліції громадської безпеки райвідділу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях (а.с. 26-27).

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що дії відповідача щодо звільнення позивача були законними, відповідач дотримався процедури проведення службового розслідування, атестування позивача та його звільнення, а тому оскаржувані накази є правомірними і не підлягають скасуванню.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши у судовому засіданні подані суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 21.08.1996 р. по 18.05.2010 р. ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ. З 28.12.2009 р. по 18.05.2010 р. позивач працював на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Голованівського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, що відображено в послужному списку (а.с. 32-33).

Начальником Голованівського РВ УМВС України в Кіровоградській області був виданий наказ від 25.11.2009 р. №263 „Про покарання працівників Голованівського РВ УМВС (а.с. 12), згідно з яким за відсутність контролю за діями підлеглих позивачеві була оголошена сувора догана. Цей наказ позивачем не оскаржувався, дисциплінарне стягнення на день звільнення не було зняте.

На підставі наказу Голованівського РВ УМВС України в Кіровоградській від 02.01.2010 р. №1 (а.с. 56) позивача призначено виконуючим обовязки заступника начальника райвідділу - начальника міліції громадської безпеки райвідділу з 02.01.2010 р. до особливого розпорядження.

08.04.2010 р. старшим інспектором ІОЗ УКЗ УМВС України в Кіровоградській області був складений висновок службового розслідування за фактом порушення кримінальних справ відносно працівників Голованівського РВ УМВС ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 35-37) за змістом якого, в тій частині, що стосується позивача, він вважав би: службове розслідування припинити; за неналежний контроль за діями підлеглих, що дало змогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сфальсифікувати адміністративні протоколи, позивача з органів внутрішніх справ звільнити.

Під час проведення службового розслідування позивач написав письмові пояснення від 08.04.2010 р. (а.с. 38), за змістом яких під час виконання обовязків заступника начальника райвідділу - начальника міліції громадської безпеки райвідділу до його обовязків входила перевірка адміністративних протоколів. Але під час перевірки адміністративних протоколів, складених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач не знав, що підписи в них недійсні.

Начальником УМВС України в Кіровоградській області був виданий наказ від 08.04.2010 року № 323 „Про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та покарання винних (а.с. 39-40) за змістом якого, в тій частині, що стосується позивача, за неналежний контроль за діями підлеглих, що дало змогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сфальсифікувати адміністративні протоколи, позивача з органів внутрішніх справ звільнити. Зі змістом даного наказу позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 41).

22.04.2010 р. безпосереднім начальником (керівником) позивача, яким є заступник начальника райвідділу - начальник міліції громадської безпеки Голованівського РВ УМВС України в Кіровоградській області був складений атестаційний лист на позивача (а.с. 42-43), за змістом якого позивач займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни. Зі змістом атестаційного листа позивач був ознайомлений 29.04.2010 р. та не згоден.

Працівниками Голованівського РВ УМВС України в Кіровоградській області був складений акт від 29.04.2010 р. №1061 (а.с. 47), згідно з яким позивач відмовився від написання рапорту стосовно своєї незгоди зі змістом атестаційного листа.

Начальник Голованівського РВ УМВС України в Кіровоградській області підготував письмове подання до звільнення позивача з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни (а.с. 44-46). Зі змістом подання позивач був ознайомлений 29.04.2010 р. та не згоден.

17.05.2010 р. позивач під підпис був ознайомлений зі змістом повідомлення від 13.05.2010 р. №3/1157 (а.с. 34) про його виклик на засідання атестаційної та кадрової комісії УМВС України в Кіровоградській області, яке проводилось 18.05.2010 р.

На підставі наказу УМВС України в Кіровоградській області від 18.05.2010 року №209 о/с „По особовому складу (а.с. 49) позивач з 18.05.2010 р. був звільнений з органів МВС у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п. 64 „є (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно з письмовою розпискою позивача від 18.05.2010 р. (а.с. 48) у день звільнення ним була отримана трудова книжка, претензій щодо звільнення позивач не мав.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України „Про міліцію, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 10 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі Положення), особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

На підставі пп. „Є п. 64 Положення, однією з підстав звільнення зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) особи середнього начальницького складу органів внутрішніх, до категорії яких віднесено спеціальне звання капітана міліції, є звільнення за порушення дисципліни.

Відповідно до ст. 1 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. №3460-IV (далі Дисциплінарний статут), службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ.

Згідно зі ст.2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У відповідності до ст. 7 Дисциплінарного статуту, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, зобов'язані зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку.

На підставі ст.8 Дисциплінарного статуту, начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Особливу увагу начальник повинен приділяти своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення. Начальник зобовязаний попередити про недопустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглими таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення.

Суд вважає, що оскільки позивача було призначено виконуючим обовязки заступника начальника райвідділу - начальника міліції громадської безпеки райвідділу він особисто відповідав за стан дисципліни та законності в очолюваному ним підрозділі. Підлеглі позивача лейтенант міліції ОСОБА_2 та капітан міліції ОСОБА_3 допустили грубі порушення службової дисципліни що призвело в подальшому до порушення проти них кримінальних справ прокуратурою Голованіського району.

Як було встановлено під час проведення службового розслідування, позивач самоусунувся від безумовного виконаня вимог МВС України та УМВС в області в частині належного проведення щомісячних комісійних перевірок складених адміністративних матеріалів на предмет дотримання законності та вимог наказу МВС України від 22.02.2001 р. №185 „Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, що дало змогу його підлеглим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скоїти кримінальний вчинок.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що він не був присутнім при складанні протоколів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тому не мав змоги проконтролювати своїх підлеглих в тому, чи сфальсифікували вони протоколи чи ні. До обовязків заступника начальника райвідділу - начальника міліції громадської безпеки райвідділу, які позивач на той час виконував, входило проведення щомісячних комісійних перевірок складених адміністративних матеріалів на предмет дотримання законності. На думку суду, саме невиконання цього обовязку дало можливість його підлеглим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сфальсифікувати протоколи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1.2. резолютивної частини наказу МВС України від 26.03.2010 р. №90 „Про стан дисципліни й законності в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ та заходи щодо його покращення (а.с. 28-31), керівники усіх рівнів несуть персональну відповідальність за стан дисципліни і законності в підпорядкованих підрозділах. За результатами службових розслідувань, зокрема, за фактами споєння злочинів щодо винних працівників необхідно вирішувати питання про звільнення з органів внутрішніх справ, їх безпосередніх керівників-з посад, а до їх прямих начальників уживати найсуворіших заходів дисциплінарного впливу.

У відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Суд вважає, що ступінь суворості накладеного на позивача дисциплінарного стягнення відповідав тяжкості скоєного ним дисциплінарного проступку, оскільки неналежний контроль за діями підлеглих з його сторони призвів до вчинення ним кримінально караного діяння. До того ж на час звільнення позивач мав незняте дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, оголошеної 25.11.2009 р. за відсутність контролю за діями підлеглих.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що у даному випадку відповідач не міг обмежитися раніше накладеним на позивача дисциплінарним стягненням у вигляді суворої догани і правомірно звільнив позивача з оранів внутрішніх справ з урахуванням всіх обставин, за яких було скоєно дисциплінарний проступок, попередньої поведінки позивача, визнання ним вини, його ставлення до виконання службових обовязків, рівня його кваліфікації.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України. „Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.12.1991 року №552 „Про заходи зі зміцнення законності в діяльності органів внутрішніх справ України.

Згідно з п. 1.4. „Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2005 р. №181, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.05.2005 р. за №559/10839, атестування осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться, зокрема, при переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації.

Судом встановлено, що службове розслідування та атестація позивача перед звільненням з органів внутрішніх справ, в даному випадку, були проведені у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач надав всі необхідні докази, якими підтверджується правомірність його дій щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ та законність винесення оскаржуваних наказів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Отже, суд дійшов висновку, що відповідач у даному випадку діяв правомірно із дотриманням всіх зазначених принципів, накази відповідача: від 08.04.2010 року № 323 „Про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та покарання винних та від 18.05.2010 року №209 о/с „По особовому складу в частині звільнення позивача є законними, а тому не підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи свідки не залучалися, судові експертизи не проводилися, а тому ним не понесені судові витрати, які підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 2, ст.ст. 71, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Кіровоградській окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 19.08.2010 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 25.08.2010 р., про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 2 ст. 167 КАС України.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_5