Справа № 804/7865/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2015 р. Справа № 804/7865/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі Шкуті А.А.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.12.2013 року, -
11 січня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 06.12.2013 року;
- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо формування в акті № 996/04-61-22-2/35201525 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з Приватним підприємством «Полтава-Проект-Монтаж» за грудень 2012 р., січень, березень 2013 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Легія» за період січень, лютий, березень 2013 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера» за період лютий 2013 р.» висновків про визнання нереальності здійснення господарських операцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» з Приватним підприємством «Полтава-Проект-Монтаж», Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Легія», Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера»;
- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо коригування показників податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар», яке відбулось на підставі акту № 996/04-61-22-2/35201525 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з Приватним підприємством «Полтава-Проект-Монтаж» за грудень 2012 р., січень, березень 2013 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Легія» за період січень, лютий, березень 2013 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера» за період лютий 2013 р., в тому числі, дії з виключення з електронної бази даних «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України» сум податкового кредиту та податкових зобовязань з податку на додану вартість, які визначені Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» у податкових деклараціях;
- зобовязати Державну податкову інспекцію у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відновити показники податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар», в тому числі зобовязати відобразити в електронній базі даних «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України» суми податкового кредиту та податкових зобовязань з податку на додану вартість, які Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» включено до податкових декларацій з податку на додану вартість.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо коригування показників податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» по взаємовідносинам з Приватним підприємством «Полтава-Проект-Монтаж» за грудень 2012 р., січень, березень 2013 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Легія» за період січень, лютий, березень 2013 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера» за період лютий 2013 р.», в тому числі дії з виключення з електронної бази даних ІВ Податковий блок «Детальна інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» сум податкового кредиту та податкових зобовязань з податку на додану вартість, які визначені Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» у податкових деклараціях.
Зобовязано Державну податкову інспекцію у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відновити показники податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» шляхом відображення в електронній базі даних ІС Податковий блок «Детальна інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» сум податкового кредиту та податкових зобовязань з податку на додану вартість, які визначені Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» в податкових деклараціях з податку на додану вартість.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вищим адміністративним судом України ухвалою від 02 червня 2015 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» задоволено частково.
Адміністративна справа №804/696/14 надійшла до суду 26 червня 2015 року, справі присвоєно номер №804/7865/15 та передано на розгляд судді Кальнику В.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року справу №804/7865/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що висновки ДПІ щодо порушення ТОВ «НТЦ «Топстар» ст.185, ст.188, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-ІУ із змінами та доповненнями, не ґрунтуються на відповідних доказах та не підтверджуються дійсними обставинами, та, на думку позивача, не можуть ніяким чином ґрунтуватися та бути підтверджені, оскільки, позивач вважає, що господарські операції, що здійснювалися ТОВ «НТЦ «Топстар» у період, що підлягав перевірці, були направлені на досягнення реального правового результату, підтверджені відповідними та належними обовязковими первинними документами, необхідність складення яких передбачена чинним законодавством України, які у повному обсязі підтверджують здійснення господарських операцій ТОВ «НТЦ «Топстар».
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечував, до суду надав письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що перевірка проведена правомірно, виявлені перевіркою порушення податкового законодавства встановлені вірно, з урахуванням усіх обставин, податкове повідомлення-рішення винесено відповідно до вимог чинного законодавства, у звязку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно із положеннями Податкового кодексу України основним завданням та функцією органів державної податкової служби є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 15.11.2013 року на підставі наказу №367 від 25.10.2013 року, виданого ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями) Державною податковою інспекцією у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з Приватним підприємством «Полтава-Проект-Монтаж» за грудень 2012 р., січень, березень 2013 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Легія» за період січень, лютий, березень 2013 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера» за період лютий 2013 р.
За результатами перевірки складено акт № 996/04-61-22-2/35201525 від 22.11.2013 р., в якому зафіксовані наступні порушення:
06.12.2013 року Державною податковою інспекцією у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на підставі акту було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1.
З матеріалів перевірки вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» зареєстровано 20.02.2007 р., включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за ідентифікаційним кодом 35201525 та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Видами економічної діяльності, яким займається ТОВ «НТЦ «Топстар», є:
- Код КВЕД 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням;
- Код КВЕД 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього (основний);
- Код КВЕД 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом;
- Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля;
- Код КВЕД 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах;
- Код КВЕД 72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук.
Висновки перевірки обґрунтовані обставинами, викладеними в акті документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» від 22.11.2013р. №996/04-61-22-2/35201525 та з урахуванням матеріалів актів:
- від 10.04.13р. №437/22.5-10/35295110 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ", податковий номер 35295110, з питань правомірності проведених господарських відносин із платниками податків за період: за лютий 2010 року-лютий 2013 р.»;
- від 08.05.13р. №520/22.5-10/35295110 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ", податковий номер 35295110, з питань правомірності проведених господарських відносин із платниками податків за період: за березень 2013 р.»;
Для проведення перевірки з питання встановлення взаємовідносин з ПП «Полтава-Проект - Монтаж» підприємством ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» було надано наступні документи: податкові накладні, акти, договір, оборотно-сальдова відомість.
До перевірки був наданий договір поставки від 03.12.2012 р. №1/12 ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» (Заказник) з ПП «Полтава-Проект-Монтаж» (Виконавець).
Відповідно до умов Договору Заказник доручає, а Виконавець зобовязуєтеся надати йому, гідно з умовами договору інжинірингові послуги по впровадженню на машинобудівних підприємствах України металоріжучого інструмента та оснастки корпорації ZСС (Китай) і компанії PRAMET (Чехія). Заказник зобовязується прийняти вказані послуги та сплатити за них. Заказник щомісячно зобовязується сплачувати Виконавцю суму за фактично виконані роботи. Договір діє до 31 грудня 2013р.
Для проведення перевірки з питання встановлення взаємовідносин з платником ТОВ «Агро - Легія» підприємтвом ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» було надано наступні документи: податкові накладні, накладні, акти, договір.
З акту перевірки вбачається, що згідно наданих документів у періоді, який перевірявся, позивач мав взаємовідносини на підставі договорів:
- від 03.12.2012 р. № 4, згідно договору ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» (Заказник) з ТОВ «Агро-Легія» (Виконавець). Заказник доручає, Виконавець зобовязується надати йому, згідно з умовами договору інжинірингові послуги по впровадженню на машинобудівних підприємствах України металоріжучого інструмента та оснастки корпорації ZСС (Китай) і компанії PRAMET (Чехія). Заказник зобовязується прийняти вказані послуги та сплатити за них. Договір діє до 31 грудня 2013р.;
- від 14.01.2013р. №5, згідно договору ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» (Заказник) з ТОВ «Агро-Легія» (Постачальник). Постачальник зобовязується здійснити поставку, а Заказник прийнять та сплатити металоріжучі інструменти та інші товари в кількості та за цінами, попередньо узгодженими двома сторонами.
До перевірки позивач не надав товарно-транспортні накладні для підтвердження факту поставки металоріжучих інструментів від ТОВ «Агро-Легія».
Для проведення перевірки з питання встановлення взаємовідносин з платником ТОВ «Взлет - Ера» підприємтвом ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» було надано наступні документи: податкова накладна, акти, договір.
Також, згідно наданих документів у періоді, який перевірявся, ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» (Заказник) а ТОВ «Взлет-Ера» (Виконавець) мали взаємовідносини на підставі договору від 03.12.2012 р. № 4.
Згідно договору Заказник доручає, а Виконавець зобовязується надати інжинірингові послуги по впровадженню на машинобудівних підприємствах України металоріжучого інструмента та оснастки корпорації ZСС (Китай) і компанії PRAMET (Чехія). Заказник прийняти надані послуги та сплатити за них. Договір діє до 31 грудня 2013р.
Листом від 18.11.2013р. №37-Т, наданим підприємством ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» до перевірки, було повідомлено: «... послуги, придбані у ПП «Полтава-Проект-Монтаж», ТОВ «Взлет- Ера», ТОВ «Агро-Легія», а також товар, придбаний у ТОВ «Агро-Легія», використані ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» у власних потребах.».
Перевіряючими в акті перевірки зазначено, що окрім вказаного листа, позивач не надав жодних документів на підтвердження звязку між фактом придбання послуг, товару та подальшого їх використання у власній господарській діяльності ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР».
Враховуючи зазначене, перевіряючі дійшли висновків щодо нереальності проведення господарських операцій між ПП «Полтава-Проект-Монтаж», ТОВ «Агро-Легія», ТОВ «Взлет-Ера» - та покупцем ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» та юридичну дефектність первинних документів, у звязку з тим, що діяльність ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» не є господарською діяльністю підприємства в розумінні п. 14.1.36 Податкового Кодексу України. Договори, укладені між ПП «Полтава-Проект-Монтаж», ТОВ «Агро - Легія», ТОВ «Взлет-Ера» - та покупцем ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР», не спричинили реального настання правових наслідків.
Операції з поставки по ланцюгу ПП «Полтава- Проект-Монтаж», ТОВ «Агро-Легія», ТОВ «Взлет-Ера» - ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» порушують ст. 228 ЦК України щодо укладення правочину, який суперечить моральним засадам суспільства, а також порушують публічний порядок, спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, а отже є нікчемним.
У ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» відсутній обєкт оподаткування податком на додану вартість операцій з вищезазначеними постачальниками в розумінні ст.22, ст.185 Податкового Кодексу України від 02.12.10 № 2755-УІ, із змінами та доповненнями.
Також, перевіркою встановлено, що ТОВ «НТЦ «ТОПСТАР» включило до складу податкового кредиту вартість товарів (робіт, послуг) на підставі документів, що не мають статусу первинних документів у розумінні Закону від 16.07.99 № 996-ХІУ, оскільки, документально не підтверджено факти здійснення господарських операцій.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає, що відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг - п.198.1 ст. 198 ПКУ.
Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище Кодексу, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 201.1 ст.201 ПК України передбачено, що податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку
Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (п.201.6 Податкового кодексу України).
Обєктом оподаткування є певні операції між конкретними субєктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами. Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для визнання угод недійсними (фіктивними). Тільки встановлення мети та факту порушення публічного порядку, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для вирішення питання про визнання недійсними (фіктивними) угод у встановленому законом порядку.
Поряд з цим, саме такі підстави можуть свідчити про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Таким чином, Податковий кодекс України право платника податку на податковий кредит з податку на додану вартість ставить в залежність від отримання таким платником належним чином оформлених податкових накладних за результатами фактично здійснених господарських операцій.
Платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням його контрагентами вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит. У разі коли контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законами іншого не передбачено.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме ухвали Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2015 року, судами попередніх інстанцій не було досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами, за результатами яких позивачем сформовано податковий кредит; питання щодо фактичної сплати позивачем податку на додану вартість в ціні робіт (послуг), що придбані платником податку, з документальним підтвердженням.
Також, не встановлено зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
Крім того, на думку Вищого адміністративного суду України, для вирішення спору важливе значення також має встановлення факту реєстрації та перебування контрагентів платника податку в стані платників податку на додану вартість, що, в свою чергу, надає право таким платникам видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Також, суд враховує й те, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише відсутністю у контрагентів технічних можливостей, основних фондів, складських приміщень тощо, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. Встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. Встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.
Суд зазначає, що відповідно до ч.1, ч.2 ст.18 Закону Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до ЄДРПОУ, були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Під час розгляду справи зясовано, та не спростовано представником відповідача, що відомостей про відсутність ПП «Полтава-Проект-Монтаж», ТОВ «Агро-Легія», ТОВ «Взлет-Ера» за місцезнаходженням на час здійснення господарських операцій до ЄДРПОУ не вносилось, а відтак, з огляду на приписи статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», відсутні підстави вважати недостовірною інформацію про місцезнаходження контрагентів.
Оскільки ПП «Полтава-Проект-Монтаж», ТОВ «Агро-Легія», ТОВ «Взлет-Ера» в період реалізації товарів (послуг) були зареєстровані як платники ПДВ, свідоцтва платників ПДВ - не анульовані, вони мали право виписувати податкові накладні.
Судом були досліджені первинні документи, що стосуються господарської діяльності позивача з його контрагентами та встановлено, що вказані господарські операції пов'язані з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар», а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, неправомірними виходячи з наступних підстав.
На підтвердження реальності здійснення господарських операцій до перевірки були надані копії договорів, актів виконаних робіт, податкових накладних, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжних доручень, технічної документації, які, на думку суду, підтверджують формування показників податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» та вказують на реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку підприємства.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Науково-технічний центр «Топстар» (замовник) та ТОВ «Агро-Легія» (виконавець) було укладено договір № 5 від 14.01.2013р. про поставку металоріжучого інструмента.
Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що Інжинірингові послуги мають виробничий характер внаслідок того, що спрямовані на створення об'єктів (як виробничих, так і невиробничих), поліпшення їх використання, збільшення обсягів реалізації продукції тощо
Інжиніринг застосовується при реалізації проектів найрізноманітнішого характеру: науково-дослідних, проектно-будівельних, виробничих, збутових тощо.
До інжинірингових послуг належать роботи, пов'язані з оптимізацією процесів експлуатації, реалізації продукції, в тому числі послуги з огляду та випробування обладнання, матеріально-технічного постачання тощо.
На підставі даних пояснень та, враховуючи зареєстровані види діяльності ТОВ «НТЦ «Топстар», можна дійти висновку, що придбання інжинірингових послуг для них також є характерним та таким, що використовується при здійсненні господарської діяльності.
Щодо фактичного надання інжинірингових послуг та поставки товару, представником позивача було зазначено, що ТОВ «НТЦ «Топстар» займається впровадженням металоріжучого інструменту нового покоління компанії ZСС на машинобудівних підприємствах України. В результаті, на заводах отримують збільшення продуктивності на багатьох операціях на 300-500 % , а також можливість обробляти деталі на токарному або фрезерному верстаті з матеріалів (наприклад, хромистих чавунів), які до недавнього часу оброблялися тільки абразивними інструментами протягом кількох робочих днів. Однак, продаж такого інструменту повинен супроводжуватися комплектом технологічної документації (так званим «маршрутом») для безпосередньо токаря або фрезерувальника, технолога цеху і головного технолога заводу, у якій для кожної оброблюваної деталі описується технологічний процес її обробки із зазначенням швидкості обертання, зусилля подачі, заходів щодо запобігання залипання оброблюваної поверхні стружкою, витрати робочої рідини і інших параметрів. Зазначені роботи і називаються «інжиніринговими послугами».
Представник позивача зазначив, що, зважаючи на великий обсяг роботи, ТОВ «НТЦ «Топстар» змушене залучати для розробки такої документації спеціалістів, які належать до штату інших юридичних осіб або співпрацюють з ним на інших умовах тощо.
Саме з цією метою були укладені договори № 4 від 03.12.2012 року з ТОВ «Взлет-Ера», № 1/12 від 03.12.2012 року з ПП «Полтава-Проект-Монтаж», № 4 від 03.12.2012 року з ТОВ «Агро-Легія».
Укладення договорів відбувалося за місцем розташування ТОВ «НТЦ «Топстар». Договори укладались та підписувались безпосередньо директором ТОВ «НТЦ «Топстар», про шо свідчить також його особистий підпис на кожному договорі.
Належним чином підписані, оформлені ТОВ «НТЦ «Топстар» договори передавалися до ТОВ «Взлет-Ера», ПП «Полтава-Проект-Монтаж» і ТОВ «Агро-Легія», підписувалися з їх сторони також директорами, про що свідчать підписи на відповідних договорах, копії яких долучені до матеріалів справи. Після чого другий екземпляр такого Договору повертався ТОВ «НТЦ «Топстар» або поштою, або представниками цих юридичних осіб при зустрічі.
Представник позивача також пояснив, що завдання на розробку «маршрутів», їх уточнення висилались працівникам зазначених контрагентів електронною поштою або узгоджувалися телефоном.
Готова технологічна документація пересилалася також електронною поштою, перевірялась директором ТОВ «НТЦ «Топстар». Пізніше її оригінали або відправляли по звичайній пошті, або передавались за адресою ТОВ «НТЦ «Топстар» представниками юридичних осіб-контрагентів ТОВ «НТЦ «Топстар» за вказаними договорами.
Далі дана технічна документація відправлялася менеджерами ТОВ «НТЦ «Топстар» на заводи, де згідно з технологічною документацією проводилися промислові випробування інструменту, що поставляється, налагодження верстатів, навчання персоналу. Після отримання позитивних результатів, підписувався відповідний акт і завод починав купувати новий інструмент.
У тих випадках, коли затримувались поставки металоріжучих пластин з-за кордону, або якихось пластини немає в наявності на європейському складі ZСС в Німеччині, ТОВ «НТЦ «Топстар» було змушене купувати аналоги таких пластин у інших виробників, щоб уникнути зупинки виробництва на тому чи іншому заводі, якому поставляється товар.
Аналогічна ситуація була і в розглянутий період, коли контрагенти, які виконували інжинірингові послуги, рекомендували якісь аналоги і постачали їх (ТОВ «Агро Легія»), проте, як було зазначено представником позивача, такі випадки поодинокі в діяльності ТОВ «НТЦ «Топстар».
Оскільки ріжучі пластини мають маленький розмір і вагу (приблизно 10 мм х 10 мм х 5 мм, вага кілька грамів), то для їх транспортування не вимагається транспортних засобів. Як правило, вони пересилалися з інших міст Новою Поштою або привозилися в офіс ТОВ «НТЦ «Топстар» співробітниками контрагента.
Також, ТОВ «НТЦ «Топстар» купував державки (в невеликій кількості) для кріплення металоріжучих пластин у верстаті. Державки являють собою металеві бруски розміром 15 мм х 15 мм х 150 мм зі спеціальним кріпленням з одного боку для затиску ріжучої пластини. Іншим кінцем державка вставляється у верстат. Такі пристосування мають вагу 300-400 грамів і також пересилалися з інших міст Новою Поштою або привозилися в офіс компанії їх співробітниками контрагента.
Під час судового розгляду зясовано та підтверджується матеріалами справи, що контроль за виконанням інжинірингових послуг і прийманням металоріжучих пластин та державок здійснював безпосередньо директор ТОВ «НТЦ «Топстар», про що свідчать його підписи на всіх накладних та актах виконаних робіт.
Суд зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.
Крім того, відповідачем не надано доказів, які б спростовували реальність господарської операції з вищезазначеними контрагентами та докази, які б підтверджували обставини, викладені в акті перевірки.
В акті перевірки відсутні будь-які посилання на дефекти форми, змісту або походження первинних і розрахункових документів, які, в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. за № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення обумовленого договорами товару (металоріжучі інструменти та інші товари) не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.
Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Судом не приймаються до уваги доводи відповідача, викладені у акті перевірки № 996/04-61-22-2/35201525 від 22.11.2013 року про нереальність правочинів, укладених між позивачем та контрагентами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарської операції, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Отже, договори поставки, виконання робіт чи надання послуг не віднесені до переліку тих правочинів, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, тобто такі, що порушують публічний порядок.
Статтею 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочини ухвалюється судове рішення.
Отже, відповідач, зробивши висновок у акті від 22.11.2013 року про нереальність правочину, не міг керуватися лише припущеннями, його позиція про те, що цей правочин здійснений без мети настання реальності наслідків, не підкріплена належними доказами, а саме: рішеннями суду про визнання їх недійсними або вироком суду про визнання вини позивача у фіктивності (нереальності) вчинення господарських операцій.
Також, є безпідставним і покладення в основу акту перевірки висновків про те, що контрагенти не могли здійснювати господарські операції у зв'язку з відсутністю у них трудових ресурсів, складських приміщень, транспортніх засобів, з огляду на те, що у відповідності до вимог ст. 61 Конституції України юридична відповідальність носить індивідуальний характер та позивач не може нести відповідальність за дії своїх контрагентів.
Відповідно до п. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).
Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає фор бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.
Отже, суд вважає, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою закріплений у ст. 4 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України», судам слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.
На підставі викладеного, судом було встановлено рух активів від контрагентів до позивача. Суд зазначає, що надане документальне оформлення операцій між позивачем та його контрагентами свідчить про фактичне існування та реальність господарських правовідносин між такими особами.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійшов відповідного висновку та це підтверджується відповідними доказами.
Перевіривши оскаржуване податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.12.2013 року на відповідність частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про його протиправність та наявність підстав для його скасування, у звязку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Топстар» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.12.2013 року - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.12.2013 року.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 29 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_3