Справа № 805/1910/15-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Алябєв І.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року справа №805/1910/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого: Шишова О.О.,суддів Геращенко І.В., Арабей Т.Г.розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 р. у справі № 805/1910/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Будьонівського району у м.Донецьку, Управління Державної казначейської служби України у м.Донецьку треті особи Управління державної казначейської служби України у Будьонівському та Пролетарському районах м.Донецька Донецької області , Будьоннівська районна у м.Донецьку рада про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради (далі УПСЗН), Управління Державної казначейської служби України у м.Донецьку (далі Управління казначейства у м. Донецьку) про стягнення з місцевого бюджету Будьоннівського району м. Донецька нарахованої, але не виплаченої УПСЗН заробітної плати у розмірі 10 858,11 гривень; стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні у розмірі 24 427,35 гривень та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень.

Обґрунтовував позов тим, що в період з 12 травня по 24 листопада 2014 року працював в УПСЗН на посаді провідного спеціаліста юрисконсульта, а при звільненні УПСЗН не виплатило належної йому суми заробітної плати. Оскільки УПСЗН фінансувалося за рахунок районного бюджету м.Донецька, просив стягнути суму заборгованості та моральну шкоду з місцевого бюджету Будьоннівського району м. Донецька.

15 червня 2015 року від позивача надійшла заява про зміну предмету адміністративного позову, зокрема, позивач просив суд: стягнути з бюджету міста Донецька нараховану, але не виплачену УПСЗН заробітну плату у розмірі 10 858,11 гривень, суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні у розмірі 24 427,35 гривень та суму моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень.

В обґрунтування зміни позовних вимог зазначив про те, що районні бюджети міста Донецька фактично не існують, а кошти, що залишалися на їх рахунках, передані до міського бюджету.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду позовні вимоги були задоволені частково стягнуто з місцевого бюджету міста Донецька на користь ОСОБА_2 6 032,37грн. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної у м.Донецьку ради 27625,99грн. У задоволенні решти вимог - відмовити.

Суд першої інстанції зазначив, що на момент розгляду цієї справи районні бюджети м.Донецька фактично не існують, а кошти, що залишались на їх рахунках 31 грудня 2014 року, направлені до міського бюджету.

Враховуючи, що: а) джерелом виплати заробітної плати позивача, як посадової особи місцевого самоврядування, є місцевий бюджет; б) заборгованість з виплати заробітної плати за липень, серпень та жовтень 2014 року виникла з вини Управління казначейства у м.Донецьку, а не УПСЗН, - суд вважає за можливе стягнути суму заборгованості за відповідні періоди з місцевого бюджету м.Донецька.

Щодо заборгованості із заробітної плати за листопад 2014 року, суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув суму з УПСЗН, оскільки платіжні доручення про перерахування заробітної плати за листопад 2014 року до органів Державної казначейської служби не направлялись, тобто невиплата заробітної плати сталася з вини роботодавця.

З постановою суду першої інстанції не погодився позивач та звернувся з апеляційною скаргою у якій зазначив, що, суд першої інстанції фактично невірно застосував приписи статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якою визначеного, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету, приписи статті 9 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якою визначено, що посадова особа місцевого самоврядування має право на оплату праці залежно від посади, яку вона займає, рангу, який їй присвоєно, якості, досвіду та стажу роботи. Також, суд першої інстанції не застосував наказ Державної казначейської служби України від 24 липня 2014 року № 200, згідно з яким після переміщення Управління казначейства у м.Донецьку до м.Маріуполя казначейське обслуговування місцевих бюджетів відновилось та здійснювалося Управлінням казначейства у м.Донецьку.

Суд першої інстанції ухвалюючи своє рішення не зважив на те, що в силу наведених норм, починаючи з 24.07.2014 р. сплачувати заробітну плату повинно було Управління Державної казначейської служби у м.Донецьку Донецької області. Не отримало належної правової оцінки і те, що гарантом сплати заробітної плати посадової особи місцевого самоврядування є Держава.

Зазначений висновок також слідує з приписів Закону України від 13 січня 2015 № 85-УІІІ «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси». Згідно з цим нормативним актом, який суд першої інтенції також не застосував вирішуючи спірні правовідносини, до 31.12.2015 р. громадянам, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадянам, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція, має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати.

За рішенням, суд першої інстанції стягує 27625.99 грн. з Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної у м.Донецьку ради, однак відповідної вимоги не було заявлено. Виходячи за рамки позовних вимог, суд першої інстанції фактично унеможливив поновлення порушеного права на отримання заробітної плати, гарантованого статтею 43 Конституції України.

Просив скасувати постанову суду першої інстанції в повному обсязі та прийняти нову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Від них не надійшло клопотань про розгляд справи за їх участю. При таких обставинах суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 13 травня 2014 року ОСОБА_2 призначений на посаду провідного спеціаліста-юрисконсульта УПСЗН, із встановленням 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування.

25 листопада 2014 року позивача звільнено з посади за згодою сторін.

Згідно з довідкою УПСЗН № 01-15-3254 від 26 листопада 2014 року (аркуш справи 7), заборгованість із заробітної плати ОСОБА_2 становить: за липень 2014 року 1 320,27 грн; за серпень 2014 року 2 080,42 грн; за жовтень 2014 року 2 631,58 грн; за листопад 2014 року 4 825,84 грн. (арк.справи 7)

У згаданій довідці також міститься інформація про те, що платіжні доручення про перерахування заробітної плати позивача за липень (№ 2476 від 27 жовтня 2014 року), серпень (№ 2476 від 27 жовтня 2014 року), та жовтень 2014 року (№ 2476 від 30 жовтня 2014 року) подавалися на виконання до Управління Державної казначейської служби України у м.Донецьку.

При цьому, платіжні доручення за серпень та жовтень 2014 року залишилися невиконаними, а за липень 2014 року виконано частково (сплачено 800 грн із загальної суми 2 120,27 грн).

Платіжне доручення про перерахування заробітної плати позивача за листопад 2014 року до органів Державної казначейської служби України не подавалися з підстави відсутності фінансування.

Ураховуючи, що апелянт у скарзі зазначає про порушення судом першої інстанції вимог матеріального права та просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову повністю, то при таких обставинах колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

Установлено, що станом на момент розгляду справи, УПСЗН Будьоннівської у м.Донецьку ради знаходиться на тимчасово окупованій території у місті Донецьку та не перемістилося на підконтрольну Україні територію.

Для унормування окремої частини таких правовідносин прийнято ОСОБА_3 України від 13 січня 2015 року № 85 VIII Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що до 31 грудня 2015 року громадянам, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадянам, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція, має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати.

Посилаючись на п.2 Прикінцевих положень цього Закону, який визначає, що Кабінет Міністрів України зобовязано у місячний термін з дня опублікування Закону розробити порядок погашення заборгованості із виплат заробітної плати, суд першої інстанції зробив висновок, що оскільки порядок не розроблений, то необхідно застосовувати ст.116, 117 КЗоТ України без врахування зазначеного Закону.

Крім того, суд першої інстанції вважав беззаперечним факт наявності заборгованості із заробітної плати ОСОБА_2

Проте з такими висновками суду погодитися неможливо виходячи з наступного.

Дійсно відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Щодо заборгованості із заробітної плати за листопад 2014 року, суд першої інстанції вважав за можливе вийти за межі позовних вимог та стягнути її суму з УПСЗН.

Виходив з того, що платіжні доручення про перерахування заробітної плати за листопад 2014 року до органів Державної казначейської служби не направлялись, тобто невиплата заробітної плати сталася з вини роботодавця.

Заборгованість у розмірі 6 032,37грн. за період з липня по жовтень 2014 року суд першої інстанції стягнув з місцевого бюджету м.Донецьку, оскільки кошти УПСЗН Будьоннівської у м.Донецьку ради, знаходились в місцевому бюджеті м.Донецька.

Колегія не може погодитися з зазначеними висновками.

Так, відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" з квітня 2014 року на території Донецької та Луганської областей проводиться антитерористична операція.

Активна фаза антитерористичної операції з липня 2014 року проходить у місті Донецьку. З моменту проведення цієї операції територія міста Донецька є тимчасово непідконтрольною українській владі.

На час звільнення позивача і на час звернення з позовом до суду існує особливий порядок фінансування бюджетних установ, організацій, підприємств, які знаходяться на території проведення антитерористичної операції і визначений наступними нормативно-правовими актами:

Постановою КМУ від 0711.2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», визначено, що міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити до 1 грудня 2014р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Вищевказаною постановою КМУ, затверджено Тимчасовий Порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, яким визначено деякі умови такого фінансування, у тому числі і в частині заробітної плати бюджетних установ, так зокрема:

У населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обовязки.

У разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).

Протягом місяця з дня переміщення установи на контрольовану територію до положення, штатного розпису та кошторису (плану використання бюджетних коштів) такої установи в установленому порядку вносяться зміни з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій.

Після закінчення місячного строку видатки на забезпечення діяльності установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються лише відповідно до кошторису (плану використання бюджетних коштів) з урахуванням внесених змін.

Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної у місті Донецьку ради не було переміщено з непідконтрольної частини території України.

Тому, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної у місті Донецьку ради на час звільнення позивача, звернення до суду з позовом та у період розгляду справи знаходиться на неконтрольованій українській владі території, а вищевказаними нормативно-правовим актами існує пряма заборона фінансування установ, які не переміщені з неконтрольованої території, тому стягнення сум заборгованості по заробітній платі, на час існування особливого порядку фінансування бюджетних установ, не можливе.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з УПСЗН Будьоннівської районної у місті Донецьку, заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів зазначає, що погашення сум заборгованості по заробітній платі в даному випадку передбачено Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.03.2015 року № 85-VIII.

Так, статтею 1 вищевказаного Закону встановлені додаткові гарантії щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Тобто, відповідно Закону отримання заборгованості по заробітній платі встановлено до 31.12.2015 року та за умови отримання статусу безробітного.

ОСОБА_3 є чинним, неконституційним не визнаний, прийнятий 13.01.20015 року, набрав чинності з 07.02.2015 року.

Позивач звернувся до суду після набрання вказаного Закону чинності. (20.05.2015 року.)

При таких обставинах колегія зазначає, що оскільки в Законі 85-85-VIII йдеться мова про виплату саме заборгованості по заробітній платі, термін погашення заборгованості встановлений 31.12.2015 року, з урахуванням прийнятих Постанов КМУ виданих для врегулювання заробітних плат під час проведення Антитеррористичної операції, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог на теперішній час не має.

Крім того, перевіряючи правомірність стягнення коштів з місцевого бюджету м.Донецька суд апеляційної інстанції зазначає що в рішенні, суд першої інстанції зазначив про платіжні доручення про перерахування заробітної плати позивача за липень, серпень та жовтень 2014 року, які подавалися УПСЗН до Управління казначейства у м.Донецьку у жовтні 2014 року, які залишилися невиконаними.

Також судом першої інстанції було зазначено, що відповідно пояснень управління казначейства у м.Донецьку після переміщення Управління казначейства у м.Донецьку до м.Маріуполя казначейське обслуговування місцевих бюджетів відновилось та здійснювалося Управлінням казначейства у м.Донецьку у відповідності до Наказу Державної казначейської служби України від 24 липня 2014 року № 200. 31 грудня 2014 року кошти, які обліковувалися на рахунках районних бюджетів м.Донецька, передані до міського бюджету, а самі рахунки закрито.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що справа була розглянута в письмовому провадженні, тобто у відсутності сторін, а в матеріалах справи відсутні пояснення Управління казначейства у м.Донецьку або будь-які докази які підтверджують знаходження коштів на виплату позивачу заробітної плати на рахунках Управління казначейства у м.Донецьку.

Колегія суддів також зазначає, що оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з Управлінням Державної казначейської служби України у місті Донецьку Донецької області і воно не є роботодавцем, у розумінні норм Кодексу законів про працю України, які повинні виплачувати позивачу заробітну плату, тому підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі з цього субєкту немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції критично відноситься до наданої довідки про заборгованість по заробітній платі. (арк.справи 7).

Частиною 4 статті 70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

На думку колегії суддів суд першої інстанції помилково беззаперечно прийняв цю довідку в підтвердження заборгованості по заробітній платі.

Так, надана довідка датована 26.11.2014 року, тобто на час проведення антитерористичної операції яка відповідно Указу Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", проводиться з квітня 2014 року, а її активна фаза з липня 2014 року. З моменту проведення цієї операції територія міста Донецька є тимчасово непідконтрольною українській владі.

Крім того, довідка є ксерокопією. Мокрі печатки на довідці відсутні. Довідка не завірена належним чином.

При таких обставинах колегія суддів приходить до висновку, що ксерокопія довідки про заборгованість не є належним доказом у розумінні ст.69 КАС України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при розгляді справи суд першої інстанції, стягуючи з відповідача УПСЗН Будьоннівської районної у м.Донецьку ради взагалі не міг належним чином повідомити відповідача про судове засідання, оскільки відповідно листа Генеральної дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 522-31/205 від 22.07.2014 у звязку із загостренням суспільно-політичної ситуації на території Донецької та Луганської областей, проведенням бойових дій в зоні АТО, підвищення ризику виникнення загрози життю та здоровю працівників поштового звязку, блокуванням проїзду до м.Донецьк та м.Луганськ незаконними озброєними угруповуваннями, з 22.07.2014 призупинено приймання для пересилання поштових відправлень на адресу м.Донецьку.

Також у звязку з тим же листом, та у звязку, з тим що УПСЗН Будьоннівської районної у м.Донецьку ради не було виведено на контрольовану українській владі територію, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості витребувати у відповідача УПСЗН Будьоннівської районної у м.Донецьку ради відомості про розмір заборгованості по заробітній платі.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 р. у справі № 805/1910/15-а задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 р. у справі № 805/1910/15-а скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий О.О.Шишов

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_4