Справа № 2а-16079/10/0570
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2010-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Козаченко А.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2010 року справа №2а-16079/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Дяченко С.П., Шишова В.В.

при секретарі Запорожцевій Г.В.

за участі

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держкомзему у м. Маріуполі Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у справі № 2а-16079/10/0570 за позовом Управління Держкомзему у м. Маріуполі Донецької області до Державної інспекції з контролю за цінами в Донецькій області «про скасування рішення», -

ВСТАНОВИЛА:

Управління Держкомзему у м. Маріуполі Донецької області звернулося до суду з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами в Донецькій області «про скасування рішення».

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у справі № 2а-16079/10/0570 у задоволенні позову було відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, встановив, що висновки відповідача про завищення позивачем розміру плати за надання послуг відповідають діючому законодавству України.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при оплаті послуг щодо проведення землевпорядних та землеоціночних робіт, що надаються адвокату самозайнятій особі, застосовуються ті ж розцінки, що і для юридичних осіб відповідно до розмірі оплати земельно-кадастрових робіт та послуг. Тобто, Управління Держкомзему у м. Маріуполі Донецької області не було порушено запроваджені методи регулювання при застосуванні тарифів, а саме: завищення розміру плати за послуги з надання довідок про правовий статус земельних ділянок.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про ціни та ціноутворення» державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції. Контроль за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено Урядом України.

Таким урядовим органом контролю є Державна інспекція з контролю за цінами, яка діє у складі Мінекономіки і підпорядковується йому (п.п. 1, 2 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2000 року № 1819).

У відповідності до п. 11 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2000 року № 1819, Державна інспекція з контролю за цінами має територіальні органи - державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами 5, 6 цього Положення. Керівники територіальних органів призначаються на посаду та звільняються з посади Міністром економіки.

Таким чином, відповідач - Державна інспекція з контролю за цінами в Донецькій області є субєктом владних повноважень, який у даних правовідносинах здійснює повноваження з контролю за цінами, наданими їй вищенаведеними нормативно-правовими актами.

В результаті проведеної перевірки позивача з питання порядку дотримання державної дисципліни цін відповідачем складено ОСОБА_2 №659 від 19.11.2009р. /а.с.49-52, 120-122/, яким встановлено застосування цін та тарифів з порушенням інших запроваджених методів регулювання, а саме застосування вартості послуг для фізичних осіб як для юридичних осіб, чим були порушені вимоги спільного наказу Держкомзему України, Мінфіну України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.12.2001 №213/593/319.

На підставі вказаного ОСОБА_2 перевірки відповідачем було прийнято Рішення про застосування до позивача економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін №171 від 16.10.2008р. на загальну суму 1776 грн. (а.с.6).

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24 грудня 2001 р. N 213/593/319, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 січня 2002 р. за N19/6307, були внесені зміни в Розміри оплати земельно-кадастрових робіт та послуг від 15 червня 2001 р. N 97/298/124, відповідно до яких розміри оплати земельно-кадастрових робіт та послуг застосовуються всіма виконавцями робіт (державні органи земельних ресурсів, інститути, організації, підприємства, експедиції, госпрозрахункові групи, підприємницькі структури тощо) незалежно від форм власності та відомчої належності на всій території України (п.1).

Пунктом 6.1. зазначеного Наказу передбачена вартість надання консультацій та довідок, в якій вартість відрізняється у залежності від особи, яка звернулася за послугою (фізична або юридична особа).

Наказом позивача №15 від 30.03.2007 з додатком (а.с.57, 60) була встановлена вартість платних послуг, які ним надаються, також з різницею вартості у залежності від особи (фізична або юридична).

З наданих сторонами документів (а.с.7-13, 123-125, 120-122) убачається, що за отриманням певної документації у всіх випадках зверталися адвокати, які у своїх запитах зазначали, що звертаються із запитами в інтересах певних фізичних осіб. Жодного посилання в цих запитах на представництво інтересів юридичних осіб не зазначено.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру» передбачено, що адвокатура України є добровільним професійним громадським об'єднанням, покликаним згідно з Конституцією України сприяти захисту прав, свобод та представляти законні інтереси громадян України, іноземних громадян, осіб без громадянства, юридичних осіб, подавати їм іншу юридичну допомогу. При цьому, ст. 5 цього Закону передбачено, що адвокати дають консультації та роз'яснення з юридичних питань, усні і письмові довідки щодо законодавства; складають заяви, скарги та інші документи правового характеру; посвідчують копії документів у справах, які вони ведуть; здійснюють представництво в суді, інших державних органах перед громадянами та юридичними особами; надають юридичну допомогу підприємствам, установам, організаціям; здійснюють правове забезпечення підприємницької та зовнішньоекономічної діяльності громадян і юридичних осіб, виконують свої обов'язки відповідно до кримінально-процесуального законодавства у процесі дізнання та попереднього слідства.

Таким чином, суд вважає, що адвокат, звертаючись до державної установи із запитом в інтересах свого клієнта, фактично здійснює представництво цієї особи у розумінні відповідних положень Цивільного кодексу України (глава 17 тощо) у звязку з чим, розмір вартості наданих послуг повинний відрізняться за критерієм статусу такої особи (фізична або юридична), а не з позиції форми оподаткування доходів адвоката або його знаходження чи незнаходження у відповідному адвокатському обєднанні (за винятком випадків коли адвокатське обєднання звертається з власних потреб та інтересів).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що висновки відповідача про завищення позивачем розміру плати за надання послуг відповідають діючому законодавству України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апелянта щодо неправомірності дій відповідача не є слушними, оскільки відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо прийняття спірного рішення №171 від 16.10.2008 року, у звязку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

В повному обсязі ухвала виготовлена 11.10.2010 року.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Держкомзему у м. Маріуполі Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у справі № 2а-16079/10/0570 за позовом Управління Держкомзему у м. Маріуполі Донецької області до Державної інспекції з контролю за цінами в Донецькій області «про скасування рішення» залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: С.П.Дяченко

ОСОБА_3