Справа № 820/4326/15
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 р.Справа № 820/4326/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Пянової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Купянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2015р. по справі № 820/4326/15

за позовом ОСОБА_1

до Купянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області

про визнання незаконними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

29.04.2015 року, ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1В.) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Куп'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі по тексту - відповідач), в якому просила суд:

- визнати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 березня 2015 року № Ф-006, виставлену відповідачем протиправною та скасувати її;

- визнати рішення № ЕВ-014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 березня 2015 року, прийнятого відповідачем протиправним та скасувати його;

- визнати податкове повідомлення рішення форми «Р» від 03 квітня 2015 року № НОМЕР_1, виставлене відповідачем протиправним та скасувати його;

- визнати податкове повідомлення рішення форми «Р» від 09 лютого 2015 року № НОМЕР_2, виставлене відповідачем протиправним та скасувати його.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Визнано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 березня 2015 року № Ф-006, виставлену відповідачем протиправною та скасовано її.

Визнано рішення № БВ-014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 березня 2015 року, прийняте відповідачем протиправним та скасовано його.

Визнано податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 03 квітня 2015 року №, виставлене відповідачем протиправним та скасовано його.

Визнано податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 09 лютого 2015 року №, виставлене відповідачем протиправним та скасовано його.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 року по цій справі та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не надана належна правова оцінка обставинам справи та невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) фіксування судового засідання 30.07.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що в період з 18 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_2 проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності самозайнятої особи приватного нотаріуса ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки складений Акт від 14.01.2015 р. № 5/20-26-17-02- Про результати документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи приватного нотаріуса ОСОБА_1.

В акті від 14.01.2015 р. за № 5/20-26-17-02-, було зазначено, що самозайнята особа ОСОБА_1 в порушення п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 178.3 ст. 178 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями, включила до рядка « 5» показник «сума документально підтверджених витрат, необхідних для провадження незалежної професійної діяльності» податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 року суму орендної плати за 2008 рік всього на 7000,90 грн., що підтверджується договором суборенди № б/н від 05.08.2008 року, актом звірки станом на 30.12.2011 р. з ВАТ ВТБ Банк та квитанціями № 9021 від 20.01.2011 року на суму 1400,00 грн., № 38777 від 29.12.2011 р. на суму 2600,90 грн., № 59179 від 05.05.2011 року на суму 1000,00 грн., № б/н від 10.06.2011 року на суму 2000,00 грн., не засвідчують факт понесення витрат, бо фактично сплачено за оренду в 2008 році.

За результатами вказаної перевірки 16 березня 2015 року відповідачем була виставлена Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-006 на суму 2429 (дві тисячі чотириста двадцять девять) гривень 31 копійка, яка була отримана позивачем 30.03.2015 року.

24 березня 2015 року відповідачем було прийняте рішення № ЕВ-014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 728 (сімсот двадцять вісім) гривень 79 копійок, яке було отримане позивачем 30.03.2015 року.

Крім того, 03.04.2015 року відповідачем було прийняте податкове повідомлення рішення форми «Р» № НОМЕР_1, на суму грошового зобовязання 1312,67 (одна тисяча триста дванадцять гривень 67 копійок) гривень, за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичним особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500).

Також, 09 лютого 2015 року відповідачем було прийняте податкове повідомлення рішення форми «Р» № НОМЕР_2, на суму грошового зобовязання за штрафними санкціями 510,00 (пятсот десять гривень 00 копійок) гривень, за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата, пятсот десять гривень 00 копійок (код платежу 11010401).

Вважаючи, що вищевказані рішення податкового органу були прийняті всупереч вимогам чинного законодавства позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції на підставі такого.

Згідно з п. 178.3 ст. 178 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до приписів Закону України "Про нотаріат" та Наказу ДПА від 24 грудня 2012 року N 1185 «Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів)», в якому наведено перелік витрат, які приватні нотаріуси мають право враховувати при обчисленні загального річного оподатковуваного доходу, є зокрема, оренда робочого місця нотаріуса.

Вказані нормативні документи не містять вимог, які б регламентували час оплати періоду. Єдина вимога для зарахування до витратної частини приватного нотаріуса, це те, що витрати повинні бути безпосередньо повязані з провадження незалежної професійної діяльності.

Отже, оплата орендної плати за оренду робочого місця нотаріуса, за 2008 рік, що була фактично сплачена в 2011 році, була правомірно включена до складу витрат при обчисленні оподатковуваного доходу за 2011 рік.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення № ЕВ-014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 березня 2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон України № 2464) єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообовязкового державного соціального страхування в обовязковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України № 2464 виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Статтею 12 Закону України № 2464 визначено, що завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску Адміністрування єдиного соціального внеску включає в себе ідентифікацію, облік платників ЄСВ та об'єктів оподаткування, сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою ЄСВ відповідно до законодавства.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року № 236 «Про Державну фіскальну службу України» (Постанова № 236) - Державна фіскальна служба України (ДФС) здійснює адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів, єдиного внеску в порядку, встановленому законом.

В положеннях ст.ст. 8, 9, 10 ПК України міститься вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, і в цьому переліку немає Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Сфера дії ПК України не поширюється на єдиний внесок, ПК України не регулює відносини, що виникають у сфері справляння єдиного внеску.

Отже, на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску поширюється тільки дія Закону України № 2464.

Згідно п. 2 ст. 13 Закону України № НОМЕР_3 має право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Таким чином проведення документальної планової виїзної перевірки з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року порушує приписи та вимоги Закону України № 2464.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 березня 2015 року № Ф-006, виставлену відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

На підставі ст. 6 Закону України № 2464 було видано наказ Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 № 454 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в пункті 3.4 якого зазначено: «Фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 1 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з таблицею 3 додатка 5 до Порядку № 454».

Відповідно до ст. 9 Закону України № 2464 визначено порядок обчислення і сплати єдиного внеску.

Пунктом п. 1 ст. 1 Закону України № 2464 максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює пятнадцяти в 2011 році, розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону). Максимальна величина доходу на який нараховується єдиний внесок за 2011 рік складає 17068,00 грн.

Отже, позивачем по справі не були порушені вимоги Закону України № 2464 щодо сплати максимального розміру єдиного соціального внеску, оскільки був сплачений єдиний соціальний внесок з максимальної суми, на яку може бути нарахований єдиний внесок.

Таким чином, базою для нарахування єдиного соціального внеску є дохід отриманий за календарний рік. При цьому сума єдиного соціального внеску сплаченого з доходу отриманого за календарний рік не може бути більше: 2011 рік 5922,60 грн.

Згідно платіжних документів, позивачем за 2011 рік були сплачені внески в розмірі 8581,68 грн.

Відповідно до пп.4 п.15 ст.25 Закону України 2464 передбачено, що суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Така сама вимога передбачена п. 7.12 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року за № 455.

Згідно Вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-006 від 16.03.2015 року рядки, які передбачають накладення на позивача штрафу та пені, порожні.

Таким чином, податковим органом рішення про застосування штрафних санкцій винесено окремим рішенням, що також є порушенням вимог Закону 2464 та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року за № 455.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення рішення форми «Р» від 03 квітня 2015 року № НОМЕР_1, виставленого відповідачем, а також податкового повідомлення рішення форми «Р» від 09 лютого 2015 року № НОМЕР_2 виставленого відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Форма податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 № 49, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.02.2014 за № 228/25005. Цим же наказом затверджено Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (далі по тексту Порядок). Згідно п. 18.1 ст. 18 ПК України , податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Пунктом 14.1.180 ст. 14 ПК України, визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.1.2 Порядку, дія цього Порядку поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Отже, податковим агентом визнається особа, яка не лише виплачує дохід фізичній особі, але й нараховує, утримує та сплачує податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Пунктом 177.8 ст. 177 ПК України визначено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.

Тобто, самозайнята особа є податковим агентом у відношенні до фізичної особи підприємця і відповідно, повинна подавати ф. 1-ДФ, лише у випадку, коли самозайнята особа виплачує дохід фізичній особі-підприємцю, та нараховує, утримує і сплачує податок до бюджету з цього доходу.

Враховуючи те, що у позивача відсутній обовязок подавати зазначену довідку, то у податкового органу немає підстав для притягнення платника податків до відповідальності за порушення вимог складання такої довідки.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вищевказаній нормі відповідачем, як субєктом владних повноважень, не було доведено правомірності ухвалених ним рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 року по справі № 820/4326/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача по справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Купянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2015р. по справі № 820/4326/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 31.07.2015 р.