Справа № 2а-3232/10/1270
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2010-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ірметова О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 року справа №2а-3232/10/1270 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. ОСОБА_2, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Дяченко С.П., Шишова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 липня 2010 року у справі № 2а-3232/10/1270 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Наукова-виробнича фірма «Луганські акумулятори» до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську «про визнання акту перевірки недійсним», -

ВСТАНОВИЛА:

Відкрите акціонерне товариство «Наукова-виробнича фірма «Луганські акумулятори» звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську «про визнання акту перевірки недійсним».

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 липня 2010 року у справі № 2а-3232/10/1270 позов було задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано положення акту перевірки правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 25.02.2010 року №158 в частині донарахування страхових внесків у розмірі 312,34 грн.

Суд першої інстанції встановив, що умовами донарахування страхових внесків є виявлення не нарахування страхових внесків на застрахованих осіб, які працюють на умовах трудового договору. З наданих суду доказів, а саме з додатку 3 до акту перевірки № 158 від 25.02.2010 року та копій договорів підряду вбачається, що позивачем укладені договори підряду з фізичними особами, які по суті є цивільно-правовими угодами. Віднесення винагород за цивільно-правовими угодами до фонду оплати праці і обов'язок зі сплати страхових внесків за ними, на думку суду не є тотожними поняттями.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що предметом договору підряду є не процес труду, а переданий підрядчиком заказнику кінцевий його результат. Тому у договорі сторони вказують тільки ціну, строки, якість виконання та порядок приймання результатів. Причому замовника не турбує, яким чином виконується доручена робота, для нього має значення саме результат.

Також, при проведенні перевірки підприємства було встановлено, що оплата за договорами підряду була проведена по Кт рахунку 661, на якому відображається розрахунки за заробітною платою.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

Відкрите акціонерне товариство «Науково-виробнича фірма (далі ВАТ НВФ) «Луганські акумулятори», відповідно до довідки з єдиного державного реєстру підприємців та організацій України за № 229334, зареєстроване виконавчим комітетом Луганської міської ради як юридична особа за №0002723, і.к. 05758948 (а.с.15).

Відповідно до страхового свідоцтва, ВАТ НВФ «Луганські акумулятори» є платником страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (а.с.14).

25.02.2010 року відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську було проведено перевірку правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, за результатами якої був складений спірний акт перевірки правильності нарахування, повноти та своєчасності перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за №158 від 25.02.2010 року (а.с.7,8).

Відповідно до зазначеного акту страхувальником - ВАТ НВФ «Луганські акумулятори» були допущені порушення щодо сплати страхових внесків, а саме трудові договори на працівників були проведені як договори цивільно-правового характеру, із цієї причини на фонд оплати праці страхові внески не нараховувалися і не сплачувались, чим було порушено п.2 ч.2 ст. 42 Закону України від 23.09.1999 № 1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105) та здійснено позивачу донарахування страхових внесків у сумі 312,34 грн.

На спірний акт перевірки позивачем були винесені заперечення, в яких позивач виклав незгоду із викладеними в ОСОБА_3 перевірки висновками, твердження перевіряючого органу про те, що трудові договори були проведені ВАТ НВФ «Луганські акумулятори» як договори цивільно-правового характеру є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1105, його дія поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

В ст. 8 зазначеного Закону наведений вичерпний перелік осіб, які підлягають обов'язковому страхуванню від нещасного випадку, а саме:

1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту);

2) учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять, коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах;

3) особи, які утримуються у виправних, лікувально-трудових, виховно-трудових закладах та залучаються до трудової діяльності на виробництві цих установ або на інших підприємствах за спеціальними договорами.

Відповідно до п. 8 Інструкції про порядок перерахування, обчислення та витрачання страхових внесків Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженою постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 12.07.2007 року № 36 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.08.2007 р. за № 867/14134 (далі - Інструкція), на виявлені під час перевірки суми коштів, на які застрахована особа не нараховує страхові внески, за актом перевірки страхові внески донараховуються, таким чином, акт в даному випадку являється рішенням органу владних повноважень.

Згідно п. 8.2 Інструкції контроль проводиться шляхом перевірки бухгалтерських документів про нарахований заробіток та інші виплати, повноти нарахування страхових внесків, платіжних доручень про перерахування сум внесків та інших платежів на рахунок Фонду, розрахункових документів на проведені виплати, відповідності фінансових звітів за коштами Фонду балансовим рахункам «Розрахунки за страхуванням».

Аналізуючи вищенаведені норми суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що умовами донарахування страхових внесків є виявлення не нарахування страхових внесків на застрахованих осіб, які працюють на умовах трудового договору.

З наданих суду доказів, а саме з додатку 3 до акту перевірки №158 від 25.02.2010 року та копій договорів підряду: №8 з 01.03.2007 року по 30.03.2007 року та з 02.04.2007 року по 30.04.2007 року з ОСОБА_2, №№10, 13 за період з 15.03.2007 по 30.03.2007 року з ОСОБА_4С, №№ 34, 40 за період з 13.08.2007 року по 06.09.2007 року та 10.09.2007 року по 28.09.2007 року з ОСОБА_5, №№ 25, 26, 10, 18, 20 за періоди з 01.09.2008 року по 30.09.2008 року, з 01.10.2008 року по 31.10.2008 року, з 20.07.2009 року по 20.09.2009 року, з 21.09.2009 року по 21.10.2009 року, з 21.10.2009 року по 20.11.2009 року, з 03.08.2009 року по 20.08.2009 року з ОСОБА_6, №14 в період з 03.08.2009 року по 20.08.2009 року з ОСОБА_3, №№ 4, 8 за періоди з 02.02.2009 року по 30.04.2009 року з ОСОБА_7, б/н за період з 16.05.2009 року по 31.05.2009 року з ОСОБА_8, № 6, 01.02.2008 р. з ОСОБА_3, №7, 01.02.2008 року з ОСОБА_9, №8 з 01.02.2008 року з ОСОБА_10, №№ 10, 11 на 03.03.2008 року з ОСОБА_11 та ОСОБА_12С, №№ 11, 16, 17, 19, 21 за періоди з 05.05.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.08.2009 року по 31.08.2009 року, 01.09.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.10.2009 року по 30.10.2009 року, з 02.11.2009 року по 30.11.2009 року з ОСОБА_13, та договору підряду №Р-2-10-1121/1 за період з 21.11.2007 року по 31.12.2010 року з ОСОБА_14, вбачається, що позивачем - ВАТ НВФ «Луганські акумулятори» укладені договори підряду з фізичними особами, які є цивільно-правовими угодами. Віднесення винагород за цивільно-правовими угодами до фонду оплати праці і обов'язок зі сплати страхових внесків за ними, не є тотожними поняттями.

Як встановлено ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, наявними у справі доказами в їх сукупності не підтверджуються доводи відповідача про віднесення укладених підприємством з фізичними особами договорів до трудових і наявність між позивачем та цими особами трудових відносин.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі укладених позивачем та фізичними особами договорів останні здійснювали інвентаризацію конструкторсько-технологічної документації (ОСОБА_2Я.), підготовку документів (ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_8В.), обслуговування механізмів (ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_11, ОСОБА_12С.), ведення обліку касових операцій (ОСОБА_13М.), роботи з технологічної підтримки і супроводженню програмних продуктів (ОСОБА_14О.), обовязки економіста РХУ (ОСОБА_21М.).

При цьому, вказані фізичні особи не подавали позивачу трудові книжки, з ними не укладався трудовий договір у визначеному ст. 124 КЗпП України порядку. Особи, які залучались до виконання вказаних робіт, не входили до штату підприємства, вони не підпорядковувались внутрішньому трудовому розпорядку, організовували свою роботу самостійно, відповідно до виданого завдання, табелі обліку робочого часу щодо цих осіб на підприємстві позивача не велися.

На осіб, з якими були укладені вказані договори, не розповсюджували дію положення Колективного договору щодо гарантій і пільг працівників підприємства, розмір винагороди для вказаних осіб залежав від факту виконання обумовленої в договорі роботи і не був гарантований, фізичні особи при виконанні роботи діяли на власний ризик, з використанням власних засобів та методів.

За таких обставин колегія суддів визнає необґрунтованим твердження відповідача про наявність трудових відносин між позивачем і фізичними особами, тому отримані цими особами грошові кошти не можуть вважатися заробітною платою, оскільки не є такими, що виплачені на підставі трудового договору (ст. 1 Закону України "Про оплату праці").

Предметом укладених позивачем з фізичними особами договорів про виконання роботи є надання певного результату праці, а не сам процес праці, результати роботи визначатися після її закінчення та оформлювалися актами виконаних робіт, які були підставою для оплати виконаних робіт (наданих послуг).

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що укладені ВАТ НВФ "Луганські акумулятори" з фізичними особами договори про виконання роботи є цивільно-правовими угодами підряду (надання послуг), тому вказані особи загальнообов'язковому соціальному страхуванню не підлягали і позивач не був зобов'язаний нараховувати страхові внески при виплаті цим фізичним особам винагороди за виконану роботу.

Відповідно до вимог ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Обмеження такого права чинним законодавством не допускається.

За договором підряду (ст. 837 ЦК України) одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити дану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За договором про надання послуг (ст. 901 ЦК України) одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Укладені позивачем з фізичними особами угоди мають всі притаманні ознаки для договорів даного виду.

Укладення підприємством з фізичними особами договорів на виконання робіт (надання послуг) у будь-якому випадку пов'язано із діяльність цього підприємства і виниклими виробничими потребами, а надання замовником завдання виконавцю, систематичність виконання робіт та оплата наданих послуг є обов'язковими умовами договорів підряду (надання послуг).

Таких же висновків дійшов Вищий адміністративний суд України в іншій справі за аналогічним спором (ухвала від 13 січня 2009 року в справі № К-14359/07 за позовом ВАТ «Дніпротяж» до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та професійних захворювань про скасування рішення).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє обґрунтування, а відповідачем не надані обґрунтовані пояснення та відповідні докази в їх підтвердження щодо спростування вимог позивача про скасування окремих положень акту перевірки, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 липня 2010 року у справі № 2а-3232/10/1270 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Наукова-виробнича фірма «Луганські акумулятори» до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську «про визнання акту перевірки недійсним» залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: С.П.Дяченко

ОСОБА_22