Справа № 1170/2а-936/11
Суддя: Т.І. Ясенова
Дата ухвалення: 2011-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2011 року Справа № 1170/2а-936/11

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді Ясенової Т.І.

за участю секретаря Осипової Н.В.

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: участі не приймав

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства „Олександрійський хлібозавод до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Олександрійський хлібозавод звернувся до суду з позовом до Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Олександрійської ОДПІ від 24.01.2011р. №/2 і №0/2.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що висновки перевіряючих, що викладені в акті перевірки, не підкріплені жодними доказами і носять характер суб'єктивних припущень. Викладені в акті перевірки припущення про порушення не дають право податковому органу визнавати правочин нікчемним, а є лише підставою, при наявності достатніх доказів, для звернення до суду з вимогою про визнання правочинів недійсними. Діючим законодавством не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, котрим не дана належна юридична оцінка судовими органами, а також субєктивних припущень перевіряючих, які не мають підтверджених доказів, та висновків щодо дій посадових осіб субєкта господарювання.

Зазначає, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 22.11.2010р. у справі № 12/150 за позовом ЗАТ „Формула до ВАТ „Олександрійський хлібозавод стягнуто з останнього заборгованість в сумі 160938,00 гривень за договором купівлі-продажу рапсу від 22.06.2009 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги із зазначених підстав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився подавши заяву про розгляд справи без участі представника, вклавши свою позицію в письмових запереченнях.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на те, що викладені в акті перевірки висновки відповідають виявленим порушенням і прийняті податкові повідомлення рішення є законними.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши доводи відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

01.10.2010р. податковим органом проведено перевірку позивача з питань відображення у бухгалтерському і податковому обліках фінансово-господарських операцій з ЗАТ „Форум за період з 01.06.2009р. по 30.06.2009р.

За результатами перевірки фахівцями Олександрійської ОДПІ складений акт №472/23-30-00378738 від 01.10.2010р „Про результати документальної невиїзної перевірки ВАТ „Олександрійський хлібзавод. (а.с.9-24)

Згідно акту перевірки встановлено порушення ВАТ „Олександрійський хлібозавод п.п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 33529 грн., у тому числі за II квартал 2009 року на суму 33529 грн.;п.п.7.4.1., п.п.7.4.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість № 168/97-ВР від 03.04.1997 р., в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 26823 грн., у тому числі за червень 2009 року у сумі 26823 грн.

Перевіркою встановлено порушення ВАТ „Олександрійський хлібозавод пп.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 33529 грн., у тому числі за II квартал 2009 року на суму 33529 грн.;п.п.7.4.1., п.п.7.4.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість № 168/97-ВР від 03.04.1997 р., в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 26823 грн., у тому числі за червень 2009 року у сумі 26823 грн.

За висновками акту перевірки ЗАТ „Формула здійснювало діяльність спрямовану на проведення операцій пов'язаних наданням податкової вигоди третім особам. Використовуючи при цьому фінансово - грошові потоки контрагентів, які не виконують своїх податкових зобов'язань зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників. Контрагенти ЗАТ „Формула", які одержували та направляли фінансово - грошові потоки працювали в одному сегменті ринку, в яке існують налагоджені стабільні зв'язки та учасники якого були обізнані стосовно один одне Фактично, у періоді що перевірявся ЗАТ „Формула фінансово - господарською діяльність не здійснювало по операціям з придбання товару у ЗАТ „ЗлагодаМ та реалізації товару ВАТ „Олександрійський хлібозавод.

У зв'язку з тим, що господарська операція між ЗАТ „Формула та постачальником ПП„Злагода М є операцію без мети настання реальних наслідків та відповідно до частин 1 та 2 ст.215, частин 1 та 5 ст.203 Цивільного кодексу України є нікчемною, і в силу ст.216 Цивільного кодексу України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з її недійсністю, а, відповідно, господарські операції між ЗАТ „Формула та ВАТ „Олександрійський хлібзавод є такими, що укладені без мети настання реальних наслідків. Отже, зазначені договори та правочини відповідно до ч. 1, ч.2 ст.215, частин 1, 5 ст.203 Цивільного кодексу України мають ознаки нікчемності, і в силу ст.216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

ЗАТ „Формула здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб, використовуючи при цьому фінансово - грошові потоки контрагентів, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

ВАТ „Олександрійський хлібозавод завищено валові витрати, які проведено на підставі нікчемного правочину, відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2, п.5.1 ст.5 Закону України, від 28.12.1994, № 334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств. Та відповідно за період з 01.01.2009р. по 31.12.2009р. занижено податок на прибуток всього у сумі 33529 грн., у тому числі за II квартал 2009 року в сумі 33529 грн.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих Декларації з податку на додану вартість (рядки 10.1 - 17) за період з 01.06.2009р. по 30.06.2009р. у загальній сумі 113864,0 грн. встановлено, що суб'єктом господарювання за період з 01.06.2009р. по 30.06.2009р. віднесено до складу податкового кредиту з ПДВ , суму ПДВ в розмірі 26823грн. з вартості придбаного рапсу згідно податкової накладної виписаною ЗАТ „Формула.

На порушення п.п.7.4.1, п.п.7.4.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997р №168/97-ВР „Про податок на додану вартість завищено податковий кредит на загальну суму 26823 грн., у тому числі за червень 2009 року у сумі 26823 грн. по операціях з придбанням ТМЦ, у суб'єкта підприємницької діяльності (ЗАТ „Формула, ) ; якого визнано нікчемними правочини по взаємовідносинах з підприємством постачальнику товару, який в подальшому реалізовано ВАТ „Олександрійський хлібозавод.

В ході перевірки ЗАТ „Формула встановлено відсутність документів підтверджуючих факт поставок товарів та надання послуг по укладених договорах між та його постачальниками та покупцями.

Зазначені договори відповідно до п.п. 1, 2 ст.215, п.п.1, 5 ст.203 Цивільного кодексу України є нікчемними, і в силу ст.216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

За висновками акта перевірки ЗАТ „Формула здійснювало діяльність спрямовану на проведення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Використовуючи при цьому фінансово - грошові потоки контрагентів, які не виконують своїх податкових зобов'язань зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників. Контрагенти ЗАТ „Формула, які одержували та направляли фінансово - грошові потоки працювали в одному сегменті ринку, в якому існують налагоджені стабільні зв'язки та учасники якого були обізнані стосовно один одного. Фактично, у періоді що перевірявся ЗАТ „Формула фінансово - господарською діяльністю не здійснювало по операціям з придбання товару у ПП „Злагода М та реалізації товару ВАТ „Олександрійський хлібозавод.

Між ЗАТ „Формула та постачальником ПП „Злагода М здійснено операцію без мети настання реальних наслідків та відповідно до частин 1 та 2 ст.215, частин 1 та 5 ст.203 Цивільного кодексу України є нікчемною, і в силу ст.216 Цивільного кодексу України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з її недійсністю, а, відповідно, господарські операції між ЗАТ „Формула та ВАТ „Олександрійський хлібзавод є такими, що укладені без мети настання реальних наслідків.

На підставі акта перевірки №472/23-30-00378738 від 01.10.2010р відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення: №/2 від 24.01.2011р. яким позивачеві нараховано суму податкового зобов'язання по податку на прибуток всього на суму 50293,50 грн. за основним платежем - 33529 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 16764,50 грн. та №0/2 від 24.01.2011р., яким нараховано суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість всього на суму 40234,50 грн. за основним платежем 26823 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 13411,50 грн. (а.с.26,27)

Позивач, не погодившись з вказаними рішеннями подав до Олександрійської ОДПІ первинну скаргу.

За результатами розгляду первинної скарги Олександрійська ОДПІ прийнято рішення № 20883/10/23-10/15 від 01.12.2010 року, яким податкові повідомлення - рішення Олександрійської ОДПІ від 18.10.2010 року № /0 та № /0 залишено без змін, а первинну скаргу ВАТ „Олександрійський хлібозавод без задоволення .

Не погодившись з рішенням Олександрійської ОДПІ ВАТ „Олександрійський хлібозавод звернулося з повторною скаргою в порядку процедури адміністративного оскарження до Державної податкової адміністрації в Кіровоградській області та наступним оскарженням цього рішення до Державної податкової адміністрації України.

Рішенням ДПА в Кіровоградській області № 180/10/25-014 від 24.01.2011 року скарга залишена без задоволення, а податкові повідомлення - рішення Олександрійської ОДШ від 18.10.2010 року № /0 та № /0 залишено без змін.

Рішенням ДПА України № 2505/6/25-045 від 11.02.2011 року, яке отримане 16.02.2011 року за вхід. № 12, скарга залишена без розгляду. (а.с.33-40)

Згідно п. 5.1. ст. 5 „Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994р. №334/94-ВР (далі за текстом - Закон № 334/94-ВР) в редакції чинній а час виникнення спірних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону № 334/94-ВР, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Судом встановлено, що 22.06.2009р. між позивачем (покупець за договором) та ЗАТ„Формула(продавець за договором) було укладено договір купівлі-продажу до умов якого продавець зобов'язаний поставити та передати у власність покупця товар (рапс) в кількості 66,932 т., а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору в сумі 160938,00 грн. (а.с.69)

Судом критично оцінюються доводи відповідача, про те, що отримання послуг від ЗАТ „Формула не підтверджено належними документами з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом МФУ від 24.05.95 р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Факт поставлення ЗАТ „Формула товару (рапс) позивачеві загальною вартістю 160938 грн. підтверджується накладною від 22.06.2009р. №23, довіреністю серії ЯПТ №878476 від 22.06.2009р. та податковою накладною №297 від 22.06.2009р. (а.с.70-73, 78-80)

Як вбачається з вище наведено договору купівлі-продажу, накладних, а також акту прийому передачі на відповідальне зберігання від 22.06.2009р., платіжного доручення №2097 від 13.12.2010р., згідно якого ВАТ „Олександрійський хлібзавод перераховано кошти за рапс на рахунок ЗАТ „Формула в сумі 160938,00 грн.; карточки рахунку:20.2 за червень 2009р. та розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за червень 2009р., дані документи містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені для оформлення первинних документів: назву послуг, їх вартісне вираження, одиницю виміру, місце та дату складання, посади та підписи уповноважених осіб. При цьому, зазначені документи, що засвідчують факт надання послуг, не визнано недійсним у встановленому чинним законодавством порядку. (а.с.101-116)

Аналіз змісту наданих документів дає підстави для висновку, що вказані документи підтверджують факт надання послуг .

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність отримання позивачем послуг від ЗАТ „Формула на підставі договору, оскільки укладення договору, який передбачає придбання товару є ознакою господарської діяльності. Зміст договору купівлі-продажу та їх особливість у цілому полягають в тому, що вони споживаються у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. Тобто, результат послуг не має матеріального виразу та проявляється лише шляхом впливу на результати господарської діяльності замовника послуг.

Відповідно до п.1.7. ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість (чинного на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 даного Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.6.1. ст.6 та ст.8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.2.3. п.7.2. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість (чинного на час виникнення спірних правовідносин)встановлено, що податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Законом України „Про податок на додану вартість визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється лише на підставі податкової накладної, яка сама по собі є єдиною і достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 22.11.2010 року у справі № 12/150 за позовом ЗАТ „Формула до ВАТ „Олександрійський хлібозавод про стягнення коштів стягнуто з ВАТ „Олександрійський хлібозавод на користь ЗАТ „Формула заборгованість в сумі 160938,00 грн. за договором купівлі-продажу рапсу від 22.06.2009 року., яке набрало законної сили .

Зокрема рішенням господарського суду встановлено, що 22.06.2009р. позивачем було поставлено відповідачеві товар (рапс) загальною вартістю 160938,00грн., що підтверджується накладною № 23 від 22.06.2009р., довіреністю серії ЯПТ №878476 від 22.06.2009р. та податковою накладною №297 від 22.06.2009р. (а.с.129-131)

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. У яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як вбачається з акту перевірки відповідачем зроблено висновки про здійснення господарських операцій між позивачем та продавцем без мети настання реальних наслідків та відповідно до ч.1,2 ст.215, ч.1,5 ст.203 ЦК України визначено їх нікчемними і в силу ст.216 ЦК України такими, що не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязанні з їх недійсністю, а саме угоди укладені з контрагентами: ЗАТ „Формула.

Відповідачем зроблено висновок про порушення статей 203, 215, 216, 228, 629, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, та за наслідками перевірки визнав правочин таким, що має ознаки нікчемності і не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з її недійсністю.

Суд вважає такі висновки відповідача з посиланням на зазначені норми Цивільного кодексу України безпідставними виходячи з наступного.

Згідно частин 2, 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Визнання правочину недійсним судом не вимагається лише у тому випадку, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Тобто, факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що можливий захист порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про визнання нікчемного правочину дійсним стосується лише нікчемних правочинів з дефектом форми та правочинів без необхідного схвалення (параграф 2 глави 16 ЦК України).

Під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження висновок податкового органу, зроблений в акті перевірки, про те, що господарські операції позивача з його контрагентами, є нікчемними, згідно ст.ст. 215, 228 ЦК України. Зокрема, відповідачем не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угода порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства та спрямована на заволодіння майном держави.

Крім того, посилання відповідача на частини 1, 5 статтю 203, частини 1,2 статті 215, статтю 216 Цивільного кодексу є безпідставним, так як зазначені норми можуть використовуватися лише при визнанні правочинів недійсними в судовому порядку.

Відповідно до частин 1, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем в акті перевірки зазначено, що позивачем не підтверджено відповідними первинними бухгалтерськими документами здійснення передачі товару від продавця до покупця за договором. Із зазначеного податковий орган робить висновок про безтоварність договору та його спрямованість на ухилення від сплати податку, шляхом формування завищених податкового кредиту та валових витрат, тобто фіктивність правочину.

Згідно статті 216 ЦК України до моменту визнання правочину недійсним або нікчемним правові наслідки, а саме те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю - не настають.

Відповідно ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. При цьому фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Угода, яка укладена між позивачем та контрагентом, не визнана судом недійсною і її недійсність прямо не встановлена законом, у зв'язку з чим існує презумпція правомірності правочинів, а також наявність взаємних прав та обов'язків сторін за такими угодами.

Відповідно до приписів статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

З огляду на викладене, наведені в акті перевірки порушення не дають право податковому органу вчиняти дії щодо визнання правочинів нікчемними, а є лише підставою, при наявності достатніх доказів, для звернення до суду у встановленому законодавством порядку з вимогою про визнання правочинів недійсними (оспорюваний правочин).

Таким чином, суд вважає протиправними дії відповідача по визнанню зазначеного правочину нікчемним.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення №/2 від 24.01.2011р. яким позивачеві нараховано суму податкового зобов'язання по податку на прибуток всього на суму 50293,50 грн. за основним платежем - 33529 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 16764,50 грн. та №0/2 від 24.01.2011р., яким нараховано суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість всього на суму 40234,50 грн. за основним платежем 26823 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 13411,50 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції від 24.01.2010р. №/2, яким відкритому акціонерному товариству „Олександрійський хлібозавод визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств в сумі 50293 (пятдесят тисяч двісті девяносто три) грн. 50 коп., у тому числі за основним платежем 33529 (тридцять три тисячи пятсот двадцять девять) грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 16764 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 50 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції від 24.01.2010р. №0/2, яким відкритому акціонерному товариству „Олександрійський хлібозавод визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 40234 (сорок тисяч двісті тридцять чотири) грн. 50 коп., у тому числі: за основним платежем 26823 (двадцять шість тисяч вісімсот двадцять три) грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 13411 (тринадцять тисяч чотириста одинадцять) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі виготовлена 06.09.2011р.

Суддя Т.І. Ясенова