Справа № 2а-293/10/0407
Суддя: Шаповал Г. І.
Дата ухвалення: 2010-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

В І Л Ь Н О Г І Р С Ь К И Й М І С Ь К И Й С У Д Д Н І П Р О П Е Т Р О В С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2010 року Справа № 2а-293/10/0407

Суддя Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, ОСОБА_1, розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України (УПФУ) в м. Вільногірську, Дніпропетровській області, про зобовязання здійснити перерахунок розміру пенсії потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС,

В С Т А Н О В И В:

19.11.2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому прохає:

- поновити йому пропущений строк для звернення з цим позовом до суду;

- визнати неправомірним переведення його на пенсію за віком з 05.02.2004 року до теперішнього часу;

- визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України (УПФУ) в м. Вільногірську, Дніпропетровській області, здійснити перерахунок та виплату позивачеві, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (ЧАЕС) 1-ї категорії та інваліду 3-ї групи, з 01.01.2005 року до цього часу, і в подальшому, відповідно до вимог ст. 50, п.4 ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії - у 6-ти кратному розмірі мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії - у розмірі 50-ти % мінімальної пенсії за віком;

- визнати за ним право на отримання пенсії та додаткової пенсії, як учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалідом 3-ї групи, та зобовязати відповідача перерахувати та виплатити позивачеві, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інваліду 3-ї групи, з 01.01.2005 року до цього часу, і в подальшому, відповідно до вимог ст. 50, п.4 ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсію - у 6-ти кратному розмірі мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію - у розмірі 50-ти % мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, в звязку з чим з 15.04.1993 року отримав статус інваліда 3-ї групи, безстроково.

При визначенні розміру пенсії відповідач керувався Постановами КМ України від 30.05.1997 р. № 523, від 03.01.2002 р. № 1, від 13.07.2004 р. № 894 та Законами України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Так як, розрахункову дані, зазначені в цих нормативних докуметах були значно нижчими від розрахункових даних для осіб, які отримують пенсію на загальних підставах, то по рекомендації працівників відповідача, будучи введеним в оману, позивач написав заяву про призначення йому пенсії на загальних підставах, за віком, бо в цьому випадку розмір пенсії був вищим, чим розмір пенсії для чорнобильців, який вирахували працівники відповідача. З 05.02.2004 року позивачу було призначено пенсію за віком.

В подальшому позивач узнав, що відповідач невірно нараховував пенсії для чорнобильців, керуючись нормативними актами Уряду України, а не Законами. Тому 09.04.2010 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про переведення його на отримання пенсії як ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інваліда 2-ї групи, але відповідач залишив заяву без задоволення.

Згідно п.4 ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції Закону № 3285=ХІІ від 17.06.1993 року, в усіх випадках розміри пенсій інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по 3-й групі - 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено, що особам, які віднесені до категорії 1 призначається додаткова пенсія за шкоду, причинену здоровю в розмірі: по 3-й групі інвалідності 50% мінімальної пенсії за віком.

Згідно п.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст. 67 ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 05.10.2006 року № 321-V, в разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшується розмір пенсії, встановлений згідно ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду завдану здоровю особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік», прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, установлений у розмірах: з 1 січня 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Аналогічні обставини мали місце і раніше і в 2009 році і на цей рік.

Таким чином, розмір пенсії позивача повинен складати, наприклад, за січень 2008 року: 470х 6 = 2820 грн., розмір додаткової пенсії: 470 х 50% мінімальної пенсії за віком = 235 грн., всього розмір пенсії складає: 2820 +235 = 3055 грн. Відповідач же за січень 2008 року нарахував пенсію у розмірі 1104.62 грн., з яких: 980 грн. пенсія по інвалідності, 85.95 грн. додаткова пенсія як інваліду 3-ї групи, 10.27 грн. індексація. Різниця тільки за січень 2008 року складає: 3055 1104.62 = 1950.38 грн.

На звернення позивача від 09.0-4.2010 року про переведення на пенсію учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, перерахування та виплату заборгованості по пенсі, відповідач надав усну відмову., мотивуючи це тим, що нарахування та виплата пенсії проводиться згідно закону, а саме: постанов КМУ від 30.05.1997 р. № 523, від 03.01.2002 р. № 1, від 13.07.2004 р. № 894 та Законів України «Про державний бюджет України» на 2006-2009 роки, в звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови йому у перерахунку пенсії з жовтня 2006 року по цей час є неправомірними, також є неправомірними внесення змін до ст.ст. 50,54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які фактично звузили та обмежили права позивача, оскільки після внесення змін в цей Закон, розмір пенсій та доплат до пенсії значною мірою зменшився. Така зміна Закону є порушенням ч.3 ст. 22 ОСОБА_3 України, згідно якої не допускається внесення змін до чинних законів, які звужують зміст або обсяг існуючих прав та свобод. Таким чином, прийнятий будь-який закон з порушенням принципу, встановленого ч.3 ст. 22 ОСОБА_3 України, не повинен застосовуватися, а повинен застосовуватися Закон в його первісній редакції. Для цього не є обовязковим наявність рішення Конституційного Суду України стосовно того, чи суперечить цей Закон нормам ОСОБА_3 України.

Згідно п.2 постанови Пленуму ВСУ від 01.11.96 року № 9 «Про застосування ОСОБА_3 України при здійсненні правосуддя», передбачається, що суди, при розгляді конкретних справ, повинні оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності ОСОБА_3 України, і в усіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_3 як акт прямої дії.

Крім того, в рішеннях Конституційного Суду України (від 06.07.1999 р. № 8-рп/99, від 20.03.02 р. № 5-рп/2002, від 17.03.04. № 7 рп/2004, від 01.12.04 р. № 20-рп/2004, від 09.07.07. р. № 6 рп/2007, від 22.05.08 р. № 10-рп/2008 р.). неодноразово вказувалося на те, що пільги, компенсації та гарантії є видом соціальної допомоги та складовою частиною конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін в діючі закони, згідно ст. 22 ОСОБА_3 України, не допускається.

Зважуючи на ту обставину, що написання позивачем заяви про переведення на пенсію на загальних підставах мало місце виключно в звязку з неправомірними діями працівників відповідача, які невірно застосували законодавство України, чим ввели його в оману,, він вважає, що його право на отримання пенсії як ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 3-ї групи, підлягає поновленню з дня отримання права на цю пенсію. Законом України № 2505-ІV «Про внесення змін до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2005 рік» від 25.03.2005 року, затверджено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб на 2005 рік у розмірі 332 грн., позивач прохає зобовязати відповідача зробити перерахунок пенсії з 01.01.2005 року.

Позивач раніше звертався з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства, але з 09.09.2010 року зазначені спори повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а тому встановлений КАСУ 6-ти місячний строк на звернення до суду є пропущеним з поважних причин. Крім того позивач довіряв відповідачу, як органу держави і не допускав думки про те, що відповідач здійснює неправомірні дії з цього питання, є людиною похилого віку, часто хворіє, в звязку з чим постійно лікується, фактично не виходить з квартири в звязку з поганим станом здоровя, тому не мав можливості перевірити правомірність дій відповідача, та і підстав сумніватися в правильності дій державної установи у нього не було.

Відповідач позов не визнав та надав письмові заперечення, згідно яких зазначив весь хід призначення, розрахунку та перерахунків пенсії позивачу. Із заперечень витікає, що ОСОБА_2 з 15.04.1993 року встановлено 3-тю групу інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір пенсії для інвалідів 3-ї групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Згідно ст. 51 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю інваліда 3-ї групи, встановлена в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Надалі зазначено розрахунки та перерахунки пенсії ОСОБА_2 як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 3-ї групи, на підставі ряду постанов КМ України та змін, внесених до ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 05.02.2004 року ОСОБА_2 надав заяву про переведення його на пенсію за віком, довідку з місця роботи, довідку про заробітну плату за період з 01.01.1976 р. по 31.12.1980 р. та довідку про перейменування підприємства. 04.01.2006 року ОСОБА_2 надав документи для перерахунок пенсії за віком: заяву, довідку з місця роботи, індивідуальний відомості про застраховану особу за 2005 рік. 18.01.2008 року ОСОБА_2 надавав документи для перерахунку пенсії за віком: заяву, копію паспорту, довідку з місця роботи, індивідуальні відомості про застраховану особу за 2007 рік. 17.11.2008 року ОСОБА_2 звертався з заявою про перерахунок пенсії за віком. Після подачі заяв відповідач здійснював наведені в запереченні розрахунки пенсії за віком. 09.04.2010 року ОСОБА_2 надав заяву про переведення його на пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В звязку з тим, що розрахований розмір пенсії по інвалідності і учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС склав суму меншу від пенсії за віком, то ОСОБА_2 було відмовлено в переведенні його на пенсію по інвалідності як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС. Відповідач посилається на п.1 ст. 10 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якого особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором, та стверджує, що ОСОБА_2 особисто звертався до управління Пенсійного Фонду України в м. Вільногірську з заявою про переведення на пенсію за віком.

Перевіривши доводи позивача та відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, а саме, задовольнити в частині позовних вимог: - про визнання незаконною відмову відповідача у переведенні позивача на пенсію, як інваліда та учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, за його заявою від 09.04.2010 року, та в зобовязанні відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії як інваліду 3-ї групи та учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС в період з 01.04.2010 року по 30.11.2010 року включно; в задоволенні решти позовних вимог відмовити, - за наступних підстав.

Ухвалою Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, від 26.11.2010 року позивачу було поновлено строк звернення до суду з даним позовом..

Позивач має статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи, 1-ої категорії ( посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 005366 від 16.03.1993 р. з вкладкою №065807 від 08.10.1997 р., видані Дніпропетровською обласною державною адміністрацією ).

Згідно довідки МСЕК серії ВТЭ-29 № 029929 від 15.04.1993 року він є інвалідом 3 групи безстроково по захворюванням, повязаних з виконанням обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З 15.04.1993 року позивач як інвалід 3 групи має право на отримання державної та додаткової пенсії на підставі Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796 Х11 від 28.02.1991 року (далі ЗУ № 796).

Проте підстав для задоволення позовної вимоги про визнання незаконним переведення позивача на пенсію за віком за його заявою від 05.02.2004 року та перерахунку і виплаті пенсії відповідно до ЗУ № 796 за період з 01.01.2005 року до 01.04.2010 року немає. Суд не приймає доводів позивача, що він був введений в оману відповідачем, ці твердження спростовуються його письмовою заявою про переведення на пенсію за віком та подальшими письмовими заявами про перерахунки цієї ж пенсії., про що зазначено в письмових запереченнях відповідача.

Відповідно до ст.49 ЗУ № 796 пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії ; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно частини четвертої ст. 54 ЗУ № 796 розмір державної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, зокрема, по З-й групі інвалідності, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком, а згідно ст. 50 того ж закону, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам віднесеним до категорії 1, зокрема, інвалідам 3-ї групи, призначається у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини третьої статті 67 ЗУ № 796, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій.

Згідно ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Оскільки поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як правове визначення застосовується в дії відповідача під час визначення та призначення пенсій громадянам, то суд вважає, що це визначення слід застосовувати і до обрахування інших пенсій чи доплат, призначення яких пов'язане саме з розміром мінімальної пенсії за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою статті 28 зазначеного закону. Тому положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даного поняття - мінімального розміру пенсії за віком для нарахування пенсії згідно ЗУ № 796.

Згідно п.1 ст. 10 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року № 1646-УІ, з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, встановлено в сумі 573 грн., в 2010 році: з 1 січня - 695 грн., з 1 квітня -706 грн., з 1 липня - 709 грн., з 1 жовтня - 723 грн., з 1 грудня 734 грн.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 85 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (з наступними змінами та доповненнями), виплата пенсій проводиться за поточний місяць загальною сумою у встановлені строки, але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.

Згідно ч. 2 ст. 87 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», сума пенсії, не одержана своєчасно з вини органу, що призначає або сплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, позивачеві, як інваліду 3 групи, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Фактично, при нарахуванні позивачеві пенсії за віком відповідач використав інші розрахункові дані, встановлені постановами КМУ, які не відповідають вимогам статей 49, 50, 54,67 ЗУ № 796, що призвело до нарахування пенсії в значно меншому розмірі, ніж встановлено Законом. Коли позивачу стало відомо про порушення його прав, він звернувся спочатку 09.04.2010 року до відповідача з проханням перевести його на пенсію відповідно до ЗУ № 796. Коли отримав відмову в цьому, то звернувся з позовом до відповідача в суд.

Згідно розрахунку пенсії для ОСОБА_2, наведеного в запереченнях, відповідач застосовує вихідні дані для розрахунків всупереч вимогам ст. 50, 54 ЗУ № 796. Позиція відповідача ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів Украйни.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_3 України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ст. 8 ОСОБА_3 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Згідно ч. 2 ст. 19 ОСОБА_3 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Згідно ст. 22 ОСОБА_3 України, права і свободи людини і громадянина, закріплені

цією ОСОБА_3, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 ОСОБА_3 України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім цього, відповідно до статті 71 Закону № 796 чітко встановлено, що дія положень цього Закону не може зупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Однак, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р. № 107-У1 ( надалі Закон № 107) були внесені зміни, в тому числі й до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( пункт 28 розділу 11). При цьому частиною 3 статті 54 та стаття 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( в редакції Закону № 107) було встановлено нижчі розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, а також розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у процентному відношенні до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані неконституційними положення пункту 28 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими з 1 січня 2008 року були внесені зміни до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, і до статей 50, 54, тобто дія цих статей була поновлена в їх первісній редакції. Конституційний Суд України дійшов висновку, що Законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У пункті 6 рішення КСУ зазначено, що рішення у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку із правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Враховуючи вищенаведене, при розгляді і вирішенні даного спору суд застосовує норми Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, які були чинними до внесення змін Законом № 107. При цьому дія ЗУ № 796 більше не припинялася і не змінювалася до часу розгляду даної справи в суді.

Конституційний Суд України неодноразово (зокрема, рішення від 11.10.2005р.№ 8-рп/2005, від 09.07.2007р. № 6-рп/2007, від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 27.11.2008р. № 26-рп/2008 ) розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою ОСОБА_3 та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 ОСОБА_3 України не допускається.

Право на пенсійне забезпечення, передбачене статтями 1, 3, ч.2 ст.6, статтею 8, ч.2 ст.19, статтями 22, 23, ч.1 ст.24 ОСОБА_3 України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 ОСОБА_3 України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства в Україні.

Згідно висновку Європейського Суду з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України», зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», від 23 лютого 2006 року N 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

За приписами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог ч.2 ст.11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приймаючи рішення по-суті спору, суд дійшов висновку, що в період з 15.04.1993 по цей час позивач мав право отримувати пенсію відповідно до вимог ст. 50, п.4 ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте, він добровільно надав заяву до відповідача 05.02.2004 року про переведення його на пенсію за віком, яку йому і було призначено та проводилася виплата до 30.11.2010 року. Разом з тим, відповідач незаконно відмовив позивачеві на його заяву від 09.04.2010 року в переведенні на пенсію, яка призначається у відповідності до ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та в здійсненні її перерахунку.

Суд дійшов висновку, що відповідач, не діяв у відповідності до ОСОБА_3 України та законів, які регулюють правовідносини з питань призначення та виплати пенсії позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (ЧАЕС) 1-ї категорії та інваліду 3-ї групи, не забезпечив в установленому законами порядку здійснення права позивача на отримання зазначеного виду пенсії та у відповідному розмірі, відповідач керувався правовими нормами, які суперечили вимогам ОСОБА_3 України, та не діяв у відповідності до вимог, передбачених ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та міжнародного законодавства, всі заперечення відповідача проти позову не ґрунтуються на діючому законодавстві та нормах ОСОБА_3 України.

Враховуючи невідповідність дій відповідача вимогам законів та ОСОБА_3 України, з метою захисту прав позивача від порушень з боку відповідача, суд дійшов висновку про необхідність захисту цих прав шляхом зобов'язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію у відповідності до ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.04.2010 року по 30.11.2010 року. Оскільки пенсія за грудень 2010 ще не нараховувалася і не виплачувалася, а також підстав зобовязувати відповідача здійснювати перерахунки пенсії на майбутнє немає, оскільки відповідач повинен діяти згідно діючого законодавства, то стосовно цієї частини позову відсутні спірні правовідносини, і в задоволенні їх слід відмовити.

Відповідно до п.8 ч.6 ст. 183-2, та п.1 ч.1 ст.256 КАС України, постанова в частині здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачеві в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 94 КАС України, відповідно до якої судові витрати: в виді судового збору - 03.40 грн., слід стягнути з відповідача, за рахунок державного бюджету України, на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2-15,86,87,94,158-163,167, 183-2, 185,186,254,255, 256 ч.1 п.1 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України (УПФУ) в м. Вільногірську, Дніпропетровській області, код ЕДРПОУ 21923924, здійснити призначення, перерахунок та виплату ОСОБА_2, 06.06.1939 р. н., уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає АДРЕСА_1, і/к № НОМЕР_1, пенсіонеру, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (ЧАЕС) 1-ї категорії та інваліду 3-ї групи, з 01.04.2010 року відповідно до вимог ст. 50, п.4 ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в його первісній редакції), ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсії - у 6-ти кратному розмірі мінімальних пенсій за віком, установлених на час виплати, та додаткової пенсії - у розмірі 50-ти % мінімальної пенсії за віком, установленої на час виплати.

Визнати за ОСОБА_2 право на отримання зазначеної пенсії та додаткової пенсії, як учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалідом 3-ї групи, та зобовязати відповідача перерахувати та виплатити йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інваліду 3-ї групи, з 01.04.2010 року по 30.11.2010 року, включно, відповідно до вимог ст. 50, п.4 ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в його первісній редакції), ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсію - у 6-ти кратному розмірі мінімальних пенсій за віком, установлених на час виплати, та додаткову пенсію - у розмірі 50-ти % мінімальної пенсії за віком, установленої на час виплати, з врахуванням фактично отриманої пенсії за цей період.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зобовязати відповідача виконати постанову негайно в частині здійснення перерахунку та виплати підвищення до пенсії позивачеві в межах одного місяця.

Стягнути з відповідача, за рахунок державного бюджету, на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в виді оплати судового збору 03.40 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то 10 денний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копію постанови не пізніше наступного дня з дня її постановлення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу та відповідачу.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.