Справа № 813/3278/15
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

813/3278/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року № 813/3278/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Зарічна» ДП «Львіввугілля» до управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Зарічна» державного підприємства «Львіввугілля» (надалі – ДП «Львіввугілля» в особі ВП «Шахта «Зарічна» ДП «Львіввугілля») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області (надалі – УПФ України у Сокальському районі Львівської області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення №4 від 23 квітня 2015 року про застосування фінансових санкцій. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем винесено рішення про застосування до позивача фінансових санкцій на підставі норм Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року, які втратили чинність згідно з Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08 липня 2010 року. Тому спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач позов заперечив. У запереченнях зазначено, що згідно з частиною 7 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Оскільки у позивача станом на 01.01.2013 року була наявна недоїмка, що виникла ще до 01 січня 2011 року, тому Пенсійний фонд був вправі застосовувати пункт 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Позивач подав клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до статей 71 та 128 КАС України розгляд справи завершувався за наявними у справі доказами.

Згідно з частиною 1 статті 41 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено, що ВП «Шахта «Зарічна» ДП «Львіввугілля» перебуває на обліку в УПФ України у Сокальському районі Львівської області як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Як вбачається з відомостей, наявних у долучених до матеріалів справи карток особового рахунку ВП «Шахта «Зарічна» ДП «Львіввугілля», позивачем своєчасно не сплачувалися нараховані з 2010 року страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду, в результаті чого виникла недоїмка.

Так, суми, які внесені позивачем у погашення заборгованості, враховані Пенсійним фондом та зараховані відповідно до положень статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення, що чітко відображено у картці особового рахунку страхувальника-позивача.

Станом на 01.01.2013 року недоїмка, що накопичувалась становила 102 330,70 грн.

У зв’язку з несвоєчасною сплатою заборгованості по сплаті страхових внесків, УПФ України у Сокальському районі Львівської області, відповідно пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», прийнято рішення №4 від 23 квітня 2015 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне нарахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов’язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 15 вказаного Закону передбачено, що платниками внесків є роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об’єднання громадян, профспілки, політичні партії, фізичні особи-суб’єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб’єктів підприємницької діяльності, що обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством або за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла до 01 січня 2011 року), страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Пунктом 2 частини 9 статті 106 цього Закону передбачено, що на страхувальників за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Водночас пункт 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» втратив чинність у зв'язку із набранням законної сили Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Так, з 01 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким запроваджено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, та визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з абзацом 5 пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом 6 пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону передбачено, що на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Дія вказаної норми Перехідних положень поширюється на сплату внесків із загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за органами Пенсійного фонду збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року.

До 01 січня 2011 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідальність за несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та порядок її застосування регулювалися статтею 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 9.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, (затверджена Постановою Пенсійного фонду України за № 21-1 від 19 грудня 2003 року, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663) до страхувальників за порушення норм законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування застосовуються фінансові санкції відповідно до повноважень, якими органи Пенсійного фонду були наділені до 01 січня 2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість зі сплати страхових внесків виникла у позивача до 01 січня 2011 року і на час винесення спірного рішення не була стягнута в повному обсязі.

Отже судом встановлено, та не спростовано позивачем, що заборгованість (недоїмка) позивача виникла в період дії першої - дев'ятої частини статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення», а тому і накладені штрафні санкції та пеня, мають бути застосовані (стягнуті) і після 01 січня 2011 року на підставі норм, які діяли до 01 січня 2011 року.

Така правова позиція щодо застосування абзацу 5 пункту 7 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску і загальнообов'язкове державне соціальне страхування» була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 19 лютого 2013 року по справі №21-432а12, від 26 березня 2013 року по справі № 21-71а13, від 15 жовтня 2013 року по справі №21-318а13, яка є обов'язковою у застосуванні, в розумінні статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що рішення №4 від 23 квітня 2015 року про застосування фінансових санкцій є правомірним, винесеним на підставі та в межах повноважень відповідача.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач як суб’єкт владних повноважень надав суду достатні докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні, не підтверджені матеріалами справи, не доведені у судовому засіданні, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, що містить майнові вимоги про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, згідно з якими позивачу визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 132 783,83 грн.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмір судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1 218,00 грн.) та не більше 4 розмірів мінімальних заробітних плат (4 872,00 грн.), що встановлені законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи вищенаведене та виходячи з суми позовних вимог, розмір ставки судового збору за подання позову має становити 2 655,70 грн., 10 відсотків від якої – 265,57 грн. При цьому під час подання адміністративного позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 265,57 грн.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд відмовляє у задоволенні позову, решта судового збору 2 390,13грн. підлягають стягненню з позивача до Державного бюджету України та судові витрати у вигляді судового збору сплачені під час подання адміністративного позову в сумі 265,57 - слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 265,57 грн. (двісті шістдесят п’ять гривень 57 коп.) покласти на позивача.

Стягнути з державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Зарічна» ДП «Львіввугілля» до Державного бюджету України судовий збір у сумі 2 390,13 грн. (дві тисячі триста дев’яносто гривень 13 коп)

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 03 серпня 2015 року.

Суддя Лейко-Журомська М.В.