Справа № 812/150/15
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

29 липня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/150/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Секірської А.Г.,

при секретареві Лященку А.Ю.,

за участю:

позивача не прибула;

представника відповідача Військової частини польової пошти НОМЕР_1 не прибув

представника відповідача командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 Петрушина М.В. не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 ОСОБА_2 про скасування наказу та зобов`язання поновити на службі,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2015 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 ОСОБА_3 про скасування наказу та зобов`язання поновити на службі, в обґрунтування якого зазначено наступне.

Позивач з 04.08.2014 згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» призвана на військову службу Сватівським районним комісаріатом на направлена до військової частини НОМЕР_2 , де зарахована до списків особового складу інструктором медичного пункту. За наказом командира підрозділу позивач виконувала належним чином свої обов`язки при проведенні бойових операцій під час бойових дій.

В січні 2015 року позивачу стало відомо, що її наказом командира військової частини підполковника ОСОБА_3 від 01.11.2014 № 1-РС звільнено з військової служби у запас за пунктом «е» частини 8 (службова невідповідність) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 01.11.2011 виключена із списків особового складу частини. Підтвердженням існування даного наказу було звернення позивача до командиру підрозділу ОСОБА_4 , який усно заявив, що ним було написано рапорт про звільнення ОСОБА_1

20.01.2015 позивачем подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_3 - про роз`яснення щодо підстав її звільнення, оскільки до того часу знаходилась на військовій службі та виконувала обов`язки санітарного інструктора медичного пункту.

На підставі викладеного позивач просить суд:

- скасувати наказ командира військової частини польової пошти НОМЕР_2 за № 114 від 01.11.2014;

- зобов`язати командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на службі у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 санітарним інструктором медичного пункту.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку з відсутністю коштів для прибуття у судове засідання (а.с.91).

Представник відповідача військової частини польової пошти НОМЕР_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях проти адміністративного позову від 23.06.2015 (а.с.40-41), від 09.07.2015 (а.с.42), зазначив наступне.

Підставою для звільнення позивача з займаної посади санітарного інструктора медичного пункту став наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 01.11.2014 № 1-РС, згідно якого ОСОБА_1 звільнено відповідно до пункту «е» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через службову невідповідність.

У зв`язку з переїздом штабу військової частини під час ведення бойових дій рапорт ОСОБА_4 втрачено і надати його не видається можливим.

Відповідно до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Первісний позов ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду, що містив вимогу про скасування оскаржуваного наказу датовано 17.02.2015. У витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 01.11.2014 № 114 міститься посилання на наказ командира військової частини від 01.11.2014 № 1-РС. До позову, який є предметом розгляду, подано копію рапорту ОСОБА_1 на ім`я командира військової частини, датованого 20.01.2015, в якому позивач просила надати відповідь про підстави звільнення з займаної посади.

Поважних причин пропуску процесуального строку позивачем з огляду на відновлення роботи Луганського окружного адміністративного суду не наведено, оскільки позивач ще при зверненні з позовом до Харківського окружного адміністративного суду початково пропустила строк на оскарження, тому належні підстави для поновлення строку відсутні.

На підставі викладеного, представник відповідача просив суд на підставі ст.ст. 49, 99 Кодексу адміністративного судочинства України відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідача - командир військової частини польової пошти НОМЕР_1 ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його присутності у зв`язку з необхідністю виконання завдань в ході проведення анти терористичної операції, зазначивши, що позовні вимоги не визнає і вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з підстав, які вказані у запереченнях першого відповідача від 22.06.2015 № 1753 та від 07.07.2015 № 1957 (а.с. 89).

Дослідивши письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Щодо клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та посилань першого відповідача на порушення позивачем строків звернення до суду, передбачених статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Проте в даному випадку підлягає застосуванню частина 1 статті 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої строк звернення до суду з позовом обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Проте до військового квитка ОСОБА_1 запис про звільнення з військової служби не вносився, доказів вручення позивачеві копії наказу про звільнення під розписку не надано, що підтверджується письмовими поясненнями першого відповідача.

Дійсно, з рапорту ОСОБА_1 від 20 січня 2015 року вбачається, що 22 грудня 2014 року вона випадково дізналася про звільнення з військової служби за рапортом ОСОБА_4 (а.с.63).

Також в матеріалах справи міститься рапорт ОСОБА_1 від 20 січня 2015, в якому позивач просить повідомити про підстави її звільнення, та на якому міститься резолюція командира «провести розслідування до 22.01.2015», яке згідно письмових пояснень представника першого відповідача висновків розслідування немає (а.с.64).

Крім того, позивач зверталася з аналогічною позовною заявою до Харківського окружного адміністративного суду, і відкликала позов через неможливість прибуття у судові засідання у зв`язку з матеріальними труднощами, ухвалою від 05 березня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду (а.с.19).

Проте, у рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В даному випадку, зважаючи на юридичну необізнаність позивача, суд вважає поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з метою запобігання порушенню права позивача на судовий захист.

Належним відповідачем у справі є військова частина польова пошта НОМЕР_1 , оскільки наказом командира зазначеної військової частини від 28 січня 2015 року № 26 анульовано умовне найменування та поштову адресу військову частину польову пошту НОМЕР_2 , 92600, м. Сватове, н/к через ІНФОРМАЦІЯ_1 , введено нове найменування та поштову адресу військова частина польова пошта НОМЕР_1 , 92600, м. Сватове, н/к через Сватівський РВК (а.с.11).

Судом встановлено, що 17 травня 2014 року ОСОБА_1 зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_2 наказом командира ОСОБА_5 , що підтверджується записом у військовому квитку № НОМЕР_3 (а.с.8).

04 серпня 2014 року згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1 призвана на військову службу Сватівським РВК та направлена до військової частини НОМЕР_2 , зарахована до списків особового складу інструктором медичного пункту, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачами.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Відповідно до пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять, зокрема, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з п.п.1 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених пунктом 2 частини третьої, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється у військових званнях до старшого сержанта (головного старшини) включно за всіма підставами - командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які мають рівні або вищі з ними права щодо видання наказів по особовому складу.

Наказ про застосування до військовослужбовця такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з військової служби через службову невідповідність, є підставою для видання наказу про його звільнення. Під час проведення мобілізації підставою видання наказу про звільнення через службову невідповідність осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (крім прапорщиків і мічманів) є також рішення посадової особи, визначеної пунктом 225 цього Положення, про звільнення за підставою, визначеною підпунктом "е" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Порядок оформлення документів для видання наказу про звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність визначається Міністерством оборони України (пункт 238 Положення № 1153/2008).

Відповідно до пункту 260 Положення № 1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Відповідно до п.п. «е» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення з військової служби під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 01 листопада 2014 року № 1-РС солдата ОСОБА_1 , санітарного інструктора медичного пункту, звільнено з військової служби у запас за пунктом «е» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через службову невідповідність (а.с.57).

Згідно витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01 листопада 2014 року № 114, солдата ОСОБА_1 , санітарного інструктора медичного пункту, звільнену наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 01 листопада 2014 року № 1-РС, з військової служби у запас за пунктом «е» частини восьмої (через службову невідповідність) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 01 листопада 2014 року, виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Старобільсько-Новопсковського РВК Луганської області, позбавлено виплат щомісячної премії у повному обсязі по день виключення зі списків особового складу частини по 01 листопада 2014 року, надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 100% за прослужений період з 01 листопада 2014 року по 01 листопада 2014 року, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% за прослужений період з 01 листопада 2014 року по 01 листопада 2014 року, вирішено виплатити компенсацію за невикористану відпустку з розрахунку 5 діб, зазначено, що чергову відпустку за 2014 рік ОСОБА_1 не використано, грошову допомогу на оздоровлення не отримано, вислуга років на 01 листопада 2014 року складає 0 років 5 місяців 15 днів (а.с.10).

Таким чином, накази від 01 листопада 2014 року № 1-РС та № 114 прийнято командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 в межах повноважень, визначених пунктами 225, 238 Положення № 1153/2008.

Проте суд вважає, що відповідачами не доведено наявності законних та достатніх підстав для звільнення позивача через службову невідповідність з огляду на наступне.

У відповідності з вимогами пункту 228 Положення № 1153/2008 звільнення з військової служби через службову невідповідність здійснюється в разі прийняття рішення про звільнення осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (крім прапорщиків і мічманів) за фактом невиконання (неналежного виконання) ними службових обов`язків, що призвело до тяжких наслідків або створило загрозу настання таких наслідків.

Судом неодноразово у відповідачів витребовувався рапорт командира підрозділу ОСОБА_4 , який став підставою для звільнення ОСОБА_1 через службову невідповідність, проте з письмових пояснень відповідачів вбачається, що зазначений рапорт втрачено.

Інших доказів на підтвердження невиконання ОСОБА_1 службових обов`язків санітарного інструктора медичного пункту, зокрема, матеріалів службового розслідування, відомостей, які б свідчили про відсутність кваліфікації ми неналежний рівень виконання обов`язків як медичного працівника, відповідачами суду не надано, як і не надано доказів того, що невиконання (неналежне виконання) позивачем службових обов`язків як санітарного інструктора призвело до тяжких наслідків або створило загрозу настання таких наслідків.

Першим відповідачем надано суду рапорт ОСОБА_1 від 20 січня 2015 року та рапорт молодшого сержанта ОСОБА_6 , в яких містяться відомості про те, що 30 вересня 2014 року на шикуванні батальйону в м. Щастя позивача затверджено санітарним інструктором, з 03 жовтня 2014 року позивач з дозволу командира ОСОБА_5 супроводжувала дітей з Луганщини та дітей військовослужбовців батальйону «Айдар» в якості медичного працівника до м. Львова протягом трьох тижнів. 15 листопада 2014 року позивач брала участь у шикуванні військової частини у м. Щастя, в подальшому виконувала обов`язки медичної сестри розвідвзводу, при цьому не знала про існування наказів від 01 листопада 2011 року № 1-РС та від 01 листопада 2011 року № 114 (а.с.63-66).

Зазначені в рапортах відомості не спростовані відповідачами, і не містять посилань на причини прийняття командиром військової частини про звільнення ОСОБА_1 через службову невідповідність.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на те, що першим відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності та обґрунтованості звільнення позивача з військової служби через службову невідповідність у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею службових обов`язків як санітарного інструктора, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даній справі, зважаючи на юридичну необізнаність позивача, та з метою повного захисту її прав, свобод та інтересів, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 01.11.2014 № 1-РС в частині звільнення з військової служби у запас за пунктом «е» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність) солдата ОСОБА_1 , санітарного інструктора медичного пункту (п.522 наказу), оскільки на його підставі відповідачем винесено оскаржуваний позивачем наказ від 01 листопада 2014 року № 114, а суб`єктом владних повноважень не надано належних та допустимих доказів невиконання позивачем своїх службових обов`язків як санітарного інструктора та наявності підстав для звільнення позивача з військової служби через службову невідповідність.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 18, 71, 72, 94, 158-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 ОСОБА_2 про скасування наказу та зобов`язання поновити на службі задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини польової пошти НОМЕР_2 від 01 листопада 2014 року № 114 в частині звільнення з військової служби у запас за пунктом «е» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність) солдата ОСОБА_1 , санітарного інструктора медичного пункту.

Поновити солдата ОСОБА_1 на військовій службі у Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді санітарного інструктора медичного пункту.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 31 липня 2015 року.

Суддя А.Г. Секірська