Справа № 815/3688/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3688/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Борцова С.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Любашівської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Троїцький молочний завод» про надання дозволу на погашення податкового боргу 73088,40 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі,-

ВСТАНОВИВ:

Любашівська обєднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Одеській області звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Троїцький молочний завод» про надання дозволу на погашення податкового боргу 73088,40 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі. Позов мотивований тим, що станом на 18.06.2015 року у відповідача існує заборгованість перед бюджетом в сумі 73088,40 грн., яка виникла внаслідок несплати податкового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб в сумі 73088,40 грн., в тому числі штрафна санкція у розмірі 6159,62 грн. та пеня у розмірі 2501,78 грн. Оскільки заборгованість відповідачем в добровільному порядку не погашена та відповідно до ст. 95 ПК України податковим органом здійснені можливі дії для стягнення вказаного боргу, позивач просить надати дозвіл на погашення вказаної податкової заборгованості за рахунок майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Троїцький молочний завод», що перебуває у податковій заставі.

Від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про дату та час проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином, заперечень на позовну заяву не надав.

Отже, суд вважає можливим розглянути справу у порядку, передбаченому ст. 128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Троїцький молочний завод» зареєстровано 22.01.2001 року як юридична особа та перебуває на податковому обліку як платник податків в Любашівській ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області.

Нормами глави 9 Податкового кодексу України визначений порядок та черговість дій контролюючого органу щодо вживання заходів погашення податкового боргу платника податків. Так, зверненню податкового органу з позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, передує звернення з позовом про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки. Лише в разі недостатності таких коштів, податковий орган може звертатися з позовними вимогами про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем несвоєчасно сплачувались узгоджені суми податкових зобов'язань, у зв'язку з чим, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2014 року у справі №815/6016/14 задоволено позовні вимоги Любашівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю Троїцький молочний завод про стягнення заборгованості по орендній платі за землю у загальному розмірі 23504,04грн. (а.с.10-12).

На виконання постанови суду від 30.10.2014 року податковим органом на підставі ст. 95 ПК України, скеровано до установ банку, у яких відкриті рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю Троїцький молочний завод інкасові доручення про стягнення з рахунків останнього податкового боргу в сумі 23504,04 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інкасових доручень: №1 від 10.11.2014 року повернуто без виконання листом АТ «Фінростбанк» від 19.11.2014 року №2128 на підставі ст.ст.44-54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.20), №4 від 23.12.2014 року та №5 від 23.12.2014 року - повернуто згідно п.12.11 гл.12, п.10.9 гл.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті №22, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року у звязку з забезпеченням виконання вимоги Любашівської ОДПІ №Ю-106-25 від 30.04.2014 року (а.с.18-19) та №1 від 10.11.2014 року не зазначено підстави повернення (а.с.17).

Відповідно до п.95.1-95.3 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Зі змісту наведених норм слідує, що достатньою умовою для звернення до суду, за якої можливе надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, - є наявність у платника податкового боргу та відсутність на розрахункових рахунках такого платника грошових коштів, достатніх для погашення цього боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.10.2014 №К/9991/38076/12.

В силу, п. 88.1 ст. 88 ПК України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 2014 року Любашівською ОДПІ складено акт опису майна № 4702, затверджений начальником Любашівської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до вказаного акту опису, балансова вартість або вартість за експертною оцінкою майна відповідача, що знаходиться у його власності становить 31790, 00 грн.

Окрім цього, як було зазначено вище, позивач на виконання вказаного рішення суду, направляв інкасові доручення (платіжні вимоги) до банківських установ для списання коштів в рахунок погашення податкового боргу. Вказані інкасові доручення (платіжні вимоги) було повернуто банківськими установами на адресу позивача з наступними відмітками: №1 від 10.11.2014 року повернуто без виконання листом АТ «Фінростбанк» від 19.11.2014 року №2128 на підставі ст.ст.44-54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.20), №4 від 23.12.2014 року та №5 від 23.12.2014 року - повернуто згідно п.12.11 гл.12, п.10.9 гл.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті №22, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року у звязку з забезпеченням виконання вимоги Любашівської ОДПІ №Ю-106-25 від 30.04.2014 року (а.с.18-19) та №1 від 10.11.2014 року не зазначено підстави повернення (а.с.17).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до постанови Правління від 21 січня 2004 р. №22 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Правління Національного банку України від 30.03.2012р. № 122 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), згідно із пунктом 10.1. якої обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до п.12.11. Інструкції, банк платника в разі відмови виконати інкасове доручення (розпорядження), оформлене стягувачем, у день його надходження має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої інкасове доручення (розпорядження) не може бути виконано, та/або главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено), зазначити дату повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку) і не пізніше наступного робочого дня надіслати (рекомендованим або цінним листом) / передати це інкасове доручення (розпорядження) стягувачу, від якого воно надійшло.

Якщо причиною повернення інкасового доручення (розпорядження) є неправильно зазначене найменування банку платника, то банк на зворотному боці інкасового доручення (розпорядження) зазначає його правильне найменування.

Пунктом 10.9 вказаної Інструкції передбачено, що кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Якщо до банку надійде платіжна вимога / інкасове доручення (розпорядження) за іншим виконавчим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, і на цьому рахунку немає інших (крім арештованих) коштів, то банк повертає такий розрахунковий документ без виконання згідно з пунктом 2.18 глави 2 та пунктом 12.11 глави 12 цієї Інструкції.

Таким чином, вказане вище свідчить, що арешт накладається на рахунки клієнта лише у разі наявності коштів на ньому, а наявність такого арешту не свідчить про їх відсутність.

Як вбачається з вказаних вище інкасових доручень, вони були повернуті банком з відміткою про наявність арешту на вказаних рахунках відповідача.

Тобто наявність попереднього арешту рахунку підприємства-боржника не є тотожним відсутності коштів, - так само як і не доводить факту їх недостатності.

Разом з тим, сам факт наявності арешту спростовує твердження податкового органу про відсутність на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю Троїцький молочний завод грошових коштів.

Отже, недостатність коштів для погашення заявленої суми податкового боргу у разі зняття арешту позивачем не доведена жодними належними та допустимими доказами.

Інших доказів відсутності коштів на розрахункових рахунках відповідача не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем станом на час розгляду даної справи, не надано належних та допустимих доказів відсутності коштів на розрахункових рахунках відповідача, у зв'язку із чим підстави для надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю Троїцький молочний завод в розмірі 23504,04 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі згідно Акта опису від 08.08.2014 року №4702 відсутні.

Згідно ст.ст. 67, 68 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і у розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до пп. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

В силу п. 15.1. ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 16.1.4. ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 Кодексу, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до п.п. 95.1., 95.2. ст. 95 Кодексу, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Отже, згідно вищенаведених норм податкового законодавства, здійснення податковим органом заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у власності боржника передує заходу погашення податкового боргу шляхом продажу такого майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі та обумовлений недостатністю таких коштів, тому вимога в частині надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю Троїцький молочний завод в розмірі 49584,36 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі згідно Акту опису від 08.08.2014 року №4702, задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач не довів суду обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми податкової заборгованості за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі та не надав суду необхідні докази, в підтвердження своїх позовних вимог.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Любашівської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області не обґрунтовані, документально не підтверджені, не відповідають чинному законодавству, отже задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 69-72, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного Любашівської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Троїцький молочний завод» про надання дозволу на погашення податкового боргу 73088,40 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі - відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П.Марин