Справа № 2а-278/08/1370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2011-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2011 р. Справа № 74989/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Улицького В.З., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2009 року в справі за позовом Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова до ПП «Галартикулпостач», ТзОВ БП «Авангард» про визнання недійсним господарського зобовязання між ПП «Галартикулпостач» та ТзОВ БП «Авангард» в порядку ст. 207 Господарського кодексу України та застосування юридичних наслідків, передбачених ст. 208 Господарського кодексу України, -

в с т а н о в и л а:

25 вересня 2009 року Львівським окружним адміністративним судом прийнято ухвалу, якою закрито провадження в адміністративній справі за позовом Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова до ПП «Галартикулпостач», ТзОВ БП «Авангард» про визнання недійсним господарського зобовязання на суму 2 950 728, 33 грн., що виникло на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 2005 року № 26/05, укладеного між ПП «Галартикулпостач» та ТзОВ БП «Авангард» в порядку ст. 207 Господарського кодексу України.

Прийняту ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що позовна вимога не може бути предметом позову, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним не вимагається, а позивач податковий орган можу на підставі п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» звернутись із позовом про стягнення в доход держави коштів, одержаних за нікчемними правочинами.

Вказану ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив представник Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова, який в поданій апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, та з неповним зясуванням обставин, що мають значення для даної справи.

В звязку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч.1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатніми для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова подала позов в якому ставила вимоги про визнання недійсним господарського зобовязання, що виникло на підставі договору купівлі-продажу № 26/05 від 01.09.2005 року. При цьому в позові поданому 14.07.2008 року поряд з вимогою про визнання недійсним господарського зобовязання позивач просив застосувати юридичні наслідки передбачені ст. 208 ГК України, а саме все одержане за зобовязаннями стягнути в дохід державного бюджету (а.с.2).

В подальшому позивач скориставшись правом наданим ч. 1 ст. 51 КАС України зменшив розмір позовних вимог та просив лише на підставі ст. 207 ГК України визнати недійсним спірне господарське зобовязання, вимог про стягнення в доход держави коштів, одержаних за нікчемними правочинами не ставив (а.с.226-227).

Згідно з частиною 1 статті 208 цього Кодексу, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Суд першої інстанції правильно вказав, що наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним. Як зазначено у частині 2 статті 215 цього Кодексу визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Тому позови податкових органів про визнання такого правочину (угоди, господарського зобов'язання) недійсним судовому розгляду не підлягають.

Відповідно до статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження у ній.

Органи державної податкової служби, вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України від 04.12.90 N 509-XII "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. Висновок суду стосовно нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на вказане вважає, що судом першої інстанції правомірно закрито провадження в справі щодо визнання недійсним господарського зобовязання на суму 2950 728, 33 грн.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199, 200, п.1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2009 року в справі за № 2-а-278/08/1370 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді: В.З.Улицький

ОСОБА_1