Справа № 2а-212/10/0407
Суддя: Шаповал Г. І.
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

В І Л Ь Н О Г І Р С Ь К И Й М І С Ь К И Й С У Д Д Н І П Р О П Е Т Р О В С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2010 року Справа № 2а-212/10/0407

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шаповала Г.І.,

при секретарі Кудіній Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити нарахування підвищення до пенсії,

В С Т А Н О В И В:

08.10.2010 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому прохає:

- поновити їй пропущений 6-ти місячний строк для звернення з цим позовом до суду;

- визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати їй підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»;

- зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії позивачу, згідно ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 09липня по 31 грудня 2010 року та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р.;

- зобовязати відповідача в подальшому в період з 01 січня 2009 року і надалі проводити нарахування та виплату їй підвищення до пенсії, згідно ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком

В обґрунтування заявленого адміністративного позову позивач зазначила, що вона народилася 25.05.1940 року, і відповідно до ч. 1 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни. Згідно ст. 6 цього закону, з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.2.1 Постанови правління Пенсійного Фонду України «Про затвердження Положення про управління Пенсійного Фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах і районах у містах» від 30.04.2002 року, № 8-2, основним завданням органів Пенсійного Фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які, згідно законодавству, здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, правовідносини стосовно виплати вищевказаної допомоги мають місце між позивачем та відповідачем, який відмовив у проведенні перерахунку пенсії та надав довідку про розмір надбавки, який значно менший ніж передбачено законодавством.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6 цього закону - у 2006 році поетапно.

Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено дію вищевказаних норм ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», але рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційними норми відповідних статей ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік», в звязку з чим право на отримання вказаної надбавки поновлено з 09.07.2007 року, а згідно рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року право на отримання вказаної надбавки поновлено з 22.05.2008 року.

На думку позивача, пропущений нею строк звернення до суду з даним позовом може бути поновлений в звязку з її юридичною необізнаністю в цьому питанні, а також тому, що про прийняті Конституційним Судом України рішення позивач узнала лише в жовтні 2010 року в порядку спілкування з іншими особами, які мають статус дитини війни. Позивач повністю довіряла відповідачу, як органу держави, і не допускала думки про те, що відповідач здійснює неправомірні дії. Позивач є людиною похилого віку, часто хворіє, в звязку з чим постійно лікується, фактично не виходить з квартири із-за поганого стану здоровя, тому не мала можливості перевіряти правомірність дій відповідача, та і підстав сумніватися в правильності дій державної установи у неї не було.

В судове засідання позивач та її представник не зявилися, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, та надав письмові заперечення, із яких витікає, що виплата пенсії позивачу здійснювалась у відповідності до закону. В Законі України «Про соціальний захист дітей війни» не визначено величини мінімальної пенсії за віком для здійснення перерахунку відповідного підвищення. Визначення розміру «мінімальний розмір пенсії за віком» надано лише в ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування , але відповідно до ч.3 ст.28 вказаного закону мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений цією статтею, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Застосування цього розміру для призначення надбавок і підвищень до пенсії цим законом не передбачено. Згідно ст. 95 ОСОБА_2 України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Згідно ст. 4 Бюджетного кодексу України, встановлено, що, при здійсненні бюджетного процесу в Україні, положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням ОСОБА_2 України, цього Кодексу та Закону про Державний бюджет України. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобовязання та бюджетні платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Статтею 110 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік» установлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Положення ЗУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік» про призупинення дії ст. 6 «Про соціальний захист дітей війни» не скасовувалося, рішення з цього приводу Конституційним Судом України не приймалося. Частиною 12 ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дія ст. 6 була призупинена, та ст. 111 встановлено, що виплата підвищення проводиться лише особам, які є інвалідами ( крім тих, на яких поширюється дія ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту») у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Позивачу з 01.01.2008 року по 03.11.2010 року проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови КМУ № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» на загальну суму 1674.60 грн.

Окрім того, відповідач зазначає, що позивачем пропущено 6-ти місячний строк звернення до суду з даним позовом, оскільки про порушення його прав йому було відомо 10.03.2009 року згідно його заяви до управління пенсійного фонду від 10.03.2009 року з проханням здійснити перерахунок пенсії

Суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, має право користуватись пільгами відповідно до ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», що не заперечується відповідачем та підтверджується пенсійним посвідченням з відміткою «дитина війни», копією паспорту громадянина України, в якому зазначена дата народження позивача 25.05.1940 р., та місце народження с. Вершино-Каменка, Новгородківського району, Кіровоградської області.

У відповідності до ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року № 2195-ІV, дитиною війни визнається особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

У відповідності до ст.ст. 6, 7 вказаного Закону, дітям війни пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 19.12.2006 року № 489-V, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку територіальні управління.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст. 21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст. 22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено па відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Стосовно вимог позивача за 2006 рік: відповідно до ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Але протягом 2006 року, такий порядок визначений не був, що виключає можливість збільшення пенсії особам, які мають статус «дітей війни».

Стосовно вимог позивача за 2007 рік: дію ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (з урахуванням положень п. 12 ст. 71 цього Закону) та визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону, виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» . Таким чином, було відновлено дію ст. 6 даного Закону з 09.07.2007 року. На підставі цього відповідач повинен був зробити перерахунок пенсії позивачу, починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 р.

Стосовно вимог позивача за 2008 рік: Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яку було викладено в наступній редакції: «дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни». Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп/2008 були визнані такими, що не відповідають ОСОБА_2 України положення статей розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тобто, дія ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» була поновлена з 22.05.2008 року і надалі не припинялася до часу розгляду даної справи в суді.

Таким чином, норми Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», які визнані неконституційними, втратили чинність в період з 9 липня 2007 року по 31.12.2007 року, норми Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які визнані неконституційними, втратили чинність в період з 22 травня 2008 року по цей час. В звязку з тим, що дія ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» більше не зупинялася, то вона діє по цей час і підлягає виконанню відповідачем. Відповідно, за вказані періоди часу, виходячи з розміру встановленого на ці періоди мінімального розміру пенсії за віком, особам, які мають статус „дітей війни, поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи соціальної допомоги, які виплачуються замість пенсії, з підвищенням на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Оскільки поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як правове визначення застосовується в дії відповідача під час визначення та призначення пенсій громадянам, то суд вважає, що це визначення слід застосовувати і до обрахування інших пенсій чи доплат, призначення яких пов'язане саме з розміром мінімальної пенсії за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою статті 28 зазначеного закону. Тому положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даного поняття - мінімального розміру пенсії за віком для нарахування підвищення до пенсії згідно з ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

Так, згідно ч. 1 ст. 62 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на 2007 рік затверджений у наступному розмірі: з 1 січня - 380 грн., з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн. Згідно ч. 3 ст. 62 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік», встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток.

Згідно ст. 58 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, установлений у розмірах: з 1 січня 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Згідно ст. 54 ЗУ «Про державний бюджет України на 2009 рік», встановлено прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року, тобто мінімальна пенсія за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 1 січня по 31 жовтня 2009 року становила 498 грн.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року № 1646-УІ, з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, встановлено в сумі 573 грн., в 2010 році склала: з 1 січня - 695 грн., з 1 квітня -706 грн., з 1 липня - 709 грн., з 1 жовтня - 723 грн., з 1 грудня 734 грн.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 85 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (з наступними змінами та доповненнями), виплата пенсій проводиться за поточний місяць загальною сумою у встановлені строки, але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.

Згідно ч. 2 ст. 87 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», сума пенсії, не одержана своєчасно з вини органу, що призначає або сплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Згідно ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», передбачено, що нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком із нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд керується, в першу чергу, нормами ОСОБА_2 України, рішеннями Конституційного суду України, міжнародним законодавством, нормами Цивільного Кодексу України, постановами Пленуму Верховного суду України.

Згідно ч.2 ст. 152 ОСОБА_2 України, закони, інші правові акти, або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно ст. 8 ОСОБА_2 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Згідно ч. 2 ст. 19 ОСОБА_2 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Згідно ст. 22 ОСОБА_2 України, права і свободи людини і громадянина, закріплені

цією ОСОБА_2, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 ОСОБА_2 України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано, що ОСОБА_2 України не надає Закону України «Про Державний бюджет» вищої юридичної сили стосовно інших законів, Конституційний Суд дійшов висновку, що Законом України «Про державний бюджет України» не можуть вноситися зміни до інших законів і не може зупинятися їх дія.

Згідно висновку Європейського Суду з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України», зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», від 23 лютого 2006 року N 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає, що клопотання позивача про поновлення строку звернення з даним позовом до суду підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч. 2 ст. 87 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», сума пенсії, не одержана своєчасно з вини органу, що призначає або сплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ЗУ від 18.02.2010 року №1691-VI „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами, державою була надана можливість позивачу звернутися до суду в межах трирічного строку позовної давності, але позивач не встигла цим скористатися для подачі позову до суду на захист своїх прав, оскільки цей закон з 09.09.2010 року був визнаний неконституційним, то розгляд даної справи знову став підвідомчим адміністративним судам, а надана можливість позивачу на звернення до суду за захистом своїх прав, таким чином, була обмежена скороченими строками, передбаченими адміністративним судочинством.

Згідно ч. 4 ст. 2 ЦПК України зазначено, що закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії.

Згідно ст. 8 ОСОБА_2 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Згідно ст. 22 ОСОБА_2 України, права і свободи людини і громадянина, закріплені

цією ОСОБА_2, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Приймаючи до уваги, що Верховна Рада України своїми неконституційними законами спочатку привела до виникнення даного спору, потім двічі: законом від 18.02.2010 року № 1691-VІ (юрисдикція щодо спорів з приводу соціальних виплат) та законом від 07.07.2010 року № 2453-VІ (юрисдикція щодо спорів з приводу соціальних виплат) було встановлено цивільний порядок розгляду цих спорів до 01.01.2011 року, які визнані неконституційними, фактично ввела позивача в оману щодо строків звернення до суду за захистом свого порушеного права, є підстави вважати, що 6-ти місячний строк звернення до суду позивач пропустив з поважних причин.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 102 КАС України, суд дійшов висновку, що надане позивачеві право на звернення до суду за захистом своїх прав за цивільним судочинством протягом трирічного строку, не може бути скасоване внаслідок передачі справи за підвідомчістю до адміністративного судочинства, яке обмежує строк звернення до суду за захистом порушеного права строком - 6 місяців, тому, що це б суперечило вимогам ОСОБА_2 України, та міжнародному законодавству, визнаному державою Україною, яке стосується забезпечення доступу громадян до суду для захисту своїх прав та інтересів. Суд вважає, що за викладених обставин є підстави для поновлення позивачеві пропущеного 6-ти місячного строку для звернення до суду з даним позовом, відраховуючи цей строк від 09.07.2007 року, тобто з часу, коли було поновлено дію ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

За приписами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог ч.2 ст.11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приймаючи рішення по-суті спору, суд дійшов висновку, що в період з 09.07. 2007 по 31.12.2007 року та в період з 22 травня 2008 року і по 30 листопада 2010 року позивач має право на отримання підвищення до пенсії, не на 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, яка визначається згідно ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» ( в первісній редакції закону), згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та згідно Законів України «Про державний бюджет України» на 2007, 2008, 2009 та 2010 роки. Враховуючи, що на майбутнє пенсія позивачеві не нараховувалася, даних про те, що права позивача будуть порушуватися відповідачем і в майбутньому, немає, суд доходить висновку, що в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відсутні спірні правовідносини.

Суд дійшов висновку, що відповідач, не діяв у відповідності до ОСОБА_2 України та законів, які регулюють правовідносини з питань призначення та виплати підвищення до пенсії позивачу, як «дитині війни», не забезпечив в установленому законами порядку здійснення права позивача на отримання зазначеного підвищення, відповідач керувався правовими нормами, які суперечили вимогам ОСОБА_2 України, та не діяв у відповідності до вимог, передбачених ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» та міжнародного законодавства, всі заперечення відповідача проти позову не ґрунтуються на діючому законодавстві та нормах ОСОБА_2 України.

Враховуючи невідповідність дій відповідача вимогам законів та ОСОБА_2 України, з метою захисту прав позивача від порушень з боку відповідача, суд дійшов висновку про необхідність захисту цих прав шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачене щомісячне підвищення до пенсії, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», в його первісній редакції, за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, включно, та з 22.05.2008 року по 30.11.2010 року, включно, з врахуванням отриманих позивачем сум, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, розрахованого, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплат. В решті позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 94 КАС України, відповідно до якої судові витрати: в виді судового збору - 03.40 грн., слід стягнути з відповідача, за рахунок державного бюджету України, на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-15,86,87,94,158-163,167,185,186,254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Поновити позивачу ОСОБА_1 6-ти місячний строк звернення до суду з даним позовом.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, щодо не нарахування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2, і/к № НОМЕР_1, пенсіонерці, яка має статус «дитини війни», та яка мешкає АДРЕСА_1, підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»;

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1, яка має статус «дитини війни», підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, включно, та за період з 22 травня 2008 року по 30 листопада 2010 року, включно, з врахуванням суми отриманої позивачем доплати за ці періоди.

В задоволенні решти позовних вимог про зобовязання відповідача в подальшому, починаючи з 01 грудня 2010 року, проводити нарахування та виплату позивачеві підвищення до пенсії, згідно ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відмовити.

Стягнути з відповідача, за рахунок державного бюджету, на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в виді оплати судового збору 03.40 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то 10 денний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копію постанови протягом трьох днів з часу її проголошення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу та відповідачу.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.