Справа № 806/2022/13-а
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/45966/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Кобилянського М.Г., Мойсюка М.І.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Приватного підприємства «ТЦ «Пасаж» до Управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області про зобов'язання зарахувати суму переплати зі страхових внесків,

в с т а н о в и в:

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати дій незаконними та зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 травня 2013 року позов задоволено.

Зобов'язано відповідача зарахувати суму переплати ПП «ТЦ "Пасаж» зі страхових внесків у розмірі 62560,60 грн. в рахунок сплати цим підприємством єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано і прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення вказаного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у спірний період перебував на спрощеній системі оподаткування.

У період з 25.07.2011 р. по 29.07.2011 р. відповідачем проведено планову перевірку ПП «ТЦ "Пасаж» щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів за період з 03.07.2006 р. по 29.07.2011 р.

Результати перевірки оформлені довідкою від 29.07.2011 р. №135, в якій зазначено, що станом на 29.07.2011 р. позивач має переплату по страховим внескам в розмірі 63438,60 грн., що перевищує суму внесків фактично нарахованих на фонд оплати праці.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 14.11.2012 р. №3 про зарахування надлишково-перерахованих коштів єдиного податку в сумі 63438,40 грн. в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, але у задоволенні цієї заяви було відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що кошти в розмірі 63438,40 грн. є страховими внесками, а тому мають бути зараховані в рахунок сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Суд апеляційної інстанції з висновками суду першої інстанції не погодився, вказавши, що відповідна частина єдиного податку не є страховими внесками, відтак на неї не поширюються правила Закону №1058-IV.

Колегія суддів з позицією суду апеляційної інстанції погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Указу № 727/98 (чинного на час виникнення спірних відносин) суб'єкти підприємницької діяльності - юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України - 20 %; до місцевого бюджету - 23 %; до Пенсійного фонду України - 42 %; на обов'язкове соціальне страхування - 15 %.

Оскільки позивач під час накопичення спірної суми був платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відповідна частина єдиного податку зараховувалась Управлінням на погашення зобов'язань з їх сплати.

Згідно пп. 17 п. 11 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (в тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків.

Суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку, що відповідна частина єдиного податку не є страховими внесками, відтак на неї не поширюються наведені правила Закону № 1058-IV. Крім того, страхові внески за Законом № 1058-IV не є тотожними з поняттям єдиного внеску, передбаченого Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»(Закон № 2464-VІ), відтак різниться і порядок їх справляння.

Перше із наведених тверджень базується на тому, що використання єдиного податку на погашення зобов'язань зі сплати страхових внесків не змінює правової природи сплачених коштів, оскільки для платника вони залишаються податком.

Згідно статті 1 Закону № 1058-IV (в редакції, що діяла протягом накопичення спірної суми) страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство ( ч.4 ст. 18 Закону № 1058-IV).

З системного аналізу наведених норм Закону вбачається, що на спірні відносини не поширюється дія правових норм, якими суд першої інстанції та позивач обґрунтовують свою правову позицію, оскільки ними врегульовано питання переплати страхових внесків.

Що ж до вищенаведених положень Інструкції, то у них йдеться про повернення частини єдиного податку лише у тому випадку, якщо його сплачено у більшому розмірі.

Таким чином, сплата єдиного податку, якщо його розмір розраховано правильно, унеможливлює для платника вплив на подальший рух відповідних коштів, адміністрування яких є повноваженням спеціальних владних суб'єктів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною 4 Закону № 2464-VІ порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається виключно цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Це означає, що вимоги позивача, які за своєю суттю полягають у зобов'язанні відповідача справляти єдиний внесок за правилами положень Закону № 1058-IV, не підлягають задоволенню, оскільки цей нормативний акт прийнятий не на виконання Закону № 2464-VІ.

Враховуючи усі обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову з огляду на те, що відповідач діяв в межах наданої компетенції, відповідно до вимог законодавства і не порушував права та законні інтереси позивача.

Доводи касаційної скарги зроблених судом апеляційної інстанції висновків не спростовують, а тому підстав для скасування чи зміни оскарженого судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «ТЦ «Пасаж» залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.Г. Кобилянський

М.І. Мойсюк