Справа № 2а-2573/10/1370
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2010-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2010 р. № 2а-2573/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Мричко Н.І.

за участю секретаря судового засідання Якимець О.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_2 про демонтаж самочинного будівництва, -

в с т а н о в и в :

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд зобовязати відповідача демонтувати самовільно проведену прибудову до приватизованої кв. 3,4 в житловому будинку по вул. Війтівська Гора, 179 в м. Дрогобич.

Позов обґрунтований тим, що за результатами проведеної перевірки позивачем встановлено, що відповідач на земельній ділянці, яка належить до земель міста, самовільно проводить будівельні роботи без погодженої проектної документації та дозволу позивача, що є порушенням ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій». У звязку з цим, позивачем винесено припис про демонтаж проведеної прибудови, який до цього часу не виконаний.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснив, що відповідач перед проведенням будівельних робіт зобовязаний отримати дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, що є документом, який підтверджує право особи на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації.

Відповідач в судове засідання не зявився, явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце його проведення. Про причини неявки суд не повідомив, а тому, суд ухвалив розглядати справу без його участі. Подав до суду заперечення на позовну заяву, обґрунтовану тим, що право власності на спірну прибудову визнано в судовому порядку, крім того, власником квартири є ОСОБА_3, а не відповідач.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно зясувавши всі обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області проведено перевірку з питань дотримання вимог законодавства у сфері архітектури та будівництва з приводу прибудови до приватизованої квартири № 3,4 в житловому будинку № 179 по вул. Війтівська Гора, 179 в м. Дрогобич. За результатами перевірки складено акт від 15.10.2009р. яким встановлено, що відповідач на земельній ділянці за вказаною вище адресою, яка належить до земель міста, здійснив прибудову розмірами 5,8*3,61 м до приватизованої квартири № 3,4 в житловому будинку № 179 по вул. Війтівська Гора, 179 в м. Дрогобич без погодженої проектної документації та дозволу позивача на виконання будівельних робіт

На підставі складеного акту позивачем винесено припис від №/51 від 15.10.2009р. про демонтаж відповідачем самовільної прибудови в 30-денний термін з дня отримання припису та зобовязано до 18.11.2009р. повідомити про вчинені дії позивача. Позивачем 08.02.2010р. проведено перевірку виконання вказаного припису. За результатами проведеної перевірки встановлено, що припис не виконаний, про що складено акт від 08.02.2010р.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій визначається Законом України «Про планування і забудову територій»від 20.04.2000 року № 1699-ІІІ.

Поняття дозволу на виконання будівельних робіт, порядок та підстави його отримання визначається ст. 29 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 29 Законом України «Про планування і забудову територій»від 20.04.2000 року № 1699-ІІІ, дозвіл на виконання будівельних робіт документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення обєкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч. 16 ст. 29 цього Закону, здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Контроль за виконанням будівельних робіт здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Крім цього, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ведуть реєстр виданих, скасованих (анульованих) дозволів на виконання будівельних робіт та відмов у їх наданні.

Порядок та умови надання дозволу регулюється Положенням про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 року № 273.

Згідно з п. 1.1. зазначеного Положення, дозвіл на виконання робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) на виконання будівельних робіт, надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Виконання будівельних робіт без такого дозволу забороняється.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності регулюються Законом України «Про архітектурну діяльність»від 20.05.1999 року № 687-ХІV, який спрямований на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів.

Відповідно до ст. 1 цього Закону, обєкти архітектурної діяльності (обєкти архітектури) будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, обєкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність»від 20.05.1999 року №687-ХІV, для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва обєктів архітектури додержання субєктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи (далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю).

Обовязки власників та користувачів обєктів архітектури визначені ст. 28 цього Закону. Положення цієї статті передбачають, що власники та користувачі обєктів архітектури зобовязані: утримувати в належному стані будинки і споруди, а так само закріплені за ними земельні ділянки, додержуватися під час експлуатації обєкта архітектури вимог, визначених у його архітектурно-технічному паспорті, встановлених місцевими правилами забудови населених пунктів, а також вимог законодавства; отримувати в установленому законодавством порядку дозвіл на виконання робіт, повязаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом обєкта архітектури; у разі необхідності внесення змін до об'ємно-просторових, планувальних та інших рішень обєкта архітектури розробляти відповідну проектну документацію згідно з вимогами архітектурно-технічного паспорта обєкта, погоджувати, затверджувати її та проводити будівельні роботи в установленому законодавством порядку; зберігати комплект проектної документації, за якою збудовано обєкт архітектури, та передавати цю документацію новому власнику.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до п. 1 Положення про державний архітектурно-будівельний контроль, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.1993 року № 225, державний архітектурно-будівельний контроль це сукупність організаційно-технічних і правових заходів, спрямованих на забезпечення дотримання законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурних вимог і технічних умов, а також положень затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних обєктів, місцевих правил забудови населених пунктів усіма субєктами містобудівної діяльності незалежно від форм власності під час забудови територій і населених пунктів, розміщення, будівництва, реконструкції, капітального ремонту обєктів житлово-цивільного, виробничого та іншого призначення, реставрації архітектурних памяток, створення інженерної та транспортної інфраструктури, виробництва будівельних матеріалів, виробів і конструкцій.

Державний архітектурно-будівельний контроль і нагляд з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцію та її територіальними органами.

При цьому, з метою виконання покладених завдань у сфері державного контролю, Державна архітектурно-будівельна інспекція та її територіальні органи наділені, зокрема, функціями щодо видачі замовникам (забудовникам) та реєстрація в установленому порядку дозволів на виконання робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування обєктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств, а також розгляд справ про правопорушення у сфері містобудування і прийняття відповідних рішень тощо.

Відповідно до п. 4 Положення про державний архітектурно-будівельний контроль, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.1993 року № 225, інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю надається право давати у межах своїх повноважень замовникам, проектним і будівельним організаціям, підприємствам, що виготовляють будівельні матеріали, вироби і конструкції, обовязкові для виконання приписи щодо усунення порушень законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурних вимог, технічних умов, затверджених проектних рішень, місцевих правил забудови населених пунктів, вносити замовникам пропозиції про припинення фінансування обєктів до усунення виявлених недоліків, складати протоколи про правопорушення у сфері містобудування та накладати штрафи відповідно до чинного законодавства.

В ході судового розгляду справи суд встановив наступне. Як вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру від 01.08.2005р. №10/3 власником квартири №3 в житловому будинку № 179 по вул. Війтівська Гора, 179 в м. Дрогобич є ОСОБА_3, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8375305 від 17.09.2005р. Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.07.2006р. зареєстрованого в реєстрі за №939 ОСОБА_3 набув право власності на кв.№4 в цьому ж будинку, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11314023 від 24.07.2006р. Таким чином, власником квартир №3 і 4 є ОСОБА_3

Відповідач визнає факт прибудови до вказаних вище квартир без погодженої проектної документації та дозволу позивача на виконання будівельних робіт. Проте, ним надано копію рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.03.2010р. у справі №2-861/10, згідно з яким за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка самовільно обєднана із квартирою №3, загальною площею 33,2 кв.м., житловою площею 21,7 кв.м. та на незавершену самочинну житлову прибудову до квартири №4 зовнішніми розмірами 5,8*3,61м. Вказане рішення суду у встановленому порядку не оскаржене та набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням, в тому числі в цивільній справі, що набрало законної сили ,не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Із врахуванням вимог ст. 376 Цивільного кодексу України, така прибудова не може вважатися самочинним будівництвом.

Таким чином, судом встановлено, що на прибудову з приводу демонтажу якої існує спір, визнано право власності за ОСОБА_3 З огляду на це, не існує відповідних правових підстав для демонтажу такої прибудови.

Суд також звертає увагу на те, що позивачем без достатніх правових підстав винесено припис №3/51 від 15.10.2009р. на ОСОБА_2 яким вимагається демонтувати прибудову, оскільки відповідач не є належною стороною у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії) та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Суд звертає увагу на те, що усі рішення та дії субєкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийнятті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Положення ст. 19 Конституції України закріплене у ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 28 грудня 2010 року.

Суддя Мричко Н.І.