Справа № 804/5864/15
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 р. Справа № 804/5864/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання нечинним рішення та зобовязання вчинити певні дії, -
30.04.2015 року ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання нечинним рішення та зобовязання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 31.10.2014 року Позивач звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію права власності на державну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. 06.11.2014 року Позивачем отримано Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області № 17000374 від 06 листопада 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою для відмови стало те, що право власності на вказану квартиру набуто на підставі договору № 633 від 25.12.2000 року, який не посвідчений нотаріально. ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» не погоджується із вказаною позицією відповідача з огляду на те, що договір, укладений 25.12.2000 року з дотриманням чинних, на момент виникнення правовідносин, вимог ст. 224 ЦК УРСР. Положення ст. 657 чинного Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, не можуть застосовуватись відповідачем з огляду на те, що зазначені правовідносини виникли у 2000 році, тобто раніше, ніж прийнято Цивільний кодекс України у 2004 році.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити із підстав викладених в позові.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується матеріалами справи. Суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд даної адміністративної справи із їх участю та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів. Згідно частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступне.
25.12.2000 року між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», в особі Дніпропетровського лінійного управління магістральних газопроводів Філії УМГ «Харківтрансгаз» та Українсько-канадським ТОВ з II «ЮМК» укладено договір № 633 про купівлю квартири № 117, розташованої в житловому будинку № 152 секція 2 по вул. Робочій у м. Дніпропетровську. Відповідно до п. 4.1 Договору перехід права власності на квартиру Покупцю відбувається в момент підписання акту прийому-передачі.
15.05.2001 року за актом приймання-передачі вказана квартира була передана ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України».
17.05.2001 року сторони розрахувались за договором, що підтверджується актом прийому-передачі векселів.
На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 13.06.2012 р. №360-р та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 18.07.2012 р. № 530 юридичну особу було реорганізовано, шляхом перетворення в Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ», яке є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України».
31.10.2014 року Позивач звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.
06.11.2014 року Позивач отримав Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області № 17000374 від 06 листопада 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою для відмови стало те, що подані документи не відповідають вимогам законодавства, а саме відсутнє нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу № 633 від 25.12.2000 року.
Суд вважає рішення відповідача про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно протиправним, виходячи з наступного.
Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952 IV (далі Закон України № 1952 IV), що визначено ст. 1 цього Закону.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на момент виникнення спірних правовідносин була врегульована Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі Порядок №868).
Згідно приписів п. 15 Порядку № 868, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода), пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації (пункт 20 Порядку № 868).
Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 23 Порядку № 868).
Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.
Зазначений перелік є виключним і поширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до п. 36 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.
Пунктом 37 Порядку №868 визначено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в якості правовстановлюючого документу, що є підставою для державної реєстрації, Позивач надав договір купівлі-продажу вказаного майна у Українсько-канадського ТОВ з іноземними інвестиціями «ЮМК» № 633 від 25 грудня 2000 року, вчинений між юридичними особами у простій письмовій формі.
Відповідно до ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР від 18.07.1963 р. № 1540 VI (чинного на момент укладення угоди) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Таким чином, відповідно до норм законодавства України, діючих на час укладання угоди, договір купівлі-продажу, укладений між юридичними особами, не підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цього Закону, визначаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
При цьому, згідно зі ст. 5 чинного Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Згідно статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є договори, укладені у порядку, встановленому законом.
Таким чином, доводи відповідача про те, що подані документи не відповідають вимогам законодавства через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу № 633 від 25.12.2000 року, не відповідають обставинам справи, оскільки відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР в редакції 1963 р., діючій на момент укладення договору, нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу для даної форми договору, з врахуванням предмету такого договору, не передбачалось.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
За таких обставин суд дійшов до висновку, що відповідач, постановивши рішення про відмову позивачу у здійсненні державної реєстрації права власності діяв з порушенням норм чинного законодавства, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання нечинним рішення та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області №17000374 від 06.11.2014 року.
Зобовязати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції вчинити дії направлені на здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 за державою в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, балансоутримувачем якого являється Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ».
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1