Справа № 2а-11349/10/1370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2012-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 р. Справа № 10687/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Олендера І.Я.,

суддів: Улицького В.З., Каралюса В.М.,

при секретарі Корчинській О.І.,

з участю прокурора Ольшанської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геос-Львів» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова про скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Геос-Львів» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова про скасування податкових повідомлень-рішень, та з врахуванням уточнених позовних вимог просив скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача: № /0 від 24 лютого 2010 року в частині податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1 046 817 грн., в тому числі основний платіж в сумі 697 878 грн. та штрафні санкції в сумі 348 939 грн.; № /0 від 24 лютого 2010 року в частині податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 315 181 грн., в тому числі основний платіж в сумі 210 121 грн. та штрафні санкції в сумі 105 061 грн.; № /0 від 25 лютого 2010 року; № /3 від 28 вересня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення відповідача є необґрунтованим та таким, що суперечать чинному законодавству і порушують права та охоронювані законом інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року позовні вимоги задоволено повністю. Скасовані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова № /0 від 24 лютого 2010 року в частині податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1 046 817 грн., в тому числі основний платіж в сумі 697 878 грн. та штрафні санкції в сумі 348 939 грн.; № /0 від 24 лютого 2010 року в частині податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 315 181 грн., в тому числі основний платіж в сумі 210 121 грн. та штрафні санкції в сумі 105 061 грн.; № /0 від 25 лютого 2010 року; № /3 від 28 вересня 2010 року.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова, подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства та правомірно встановив порушення податкового законодавства, а відтак мав правові підстави для прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень.

Представник відповідача Державної податкової інспекції в Сихівському районі м. Львова в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просить її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просить таку задовольнити.

Представник позивача ТзОВ «Геос-Львів» в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем ДПІ в Сихівському районі м. Львова, проведено виїзну планову перевірку позивача ОСОБА_1 «Геос-Львів» з питань дотримання останнім вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період його господарської діяльності з 01 липня 2008 року по 30 вересня 2009 року.

За результатами проведеної перевірки було складено Акт №473/23-2/30539282 від 12 лютого 2010 року і Довідку №13 від 09 лютого 2010 року (т. 1 а.с. 18-61), у висновках яких йдеться про виявлення порушення вимог: п.п. 1.22.1 п. 1.22, п. 1.25 ст. 1, п.п. 4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3, п.5.9 ст.5, п.п.7.9.3. п.7.9 ст.7, п.п.12.1.5 п.12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого занижено податок па прибуток на загальну суму 708 268 грн.; п.4.2 ст.4, п.п.7.4.1. п.п.7.4.4, п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 214 287 грн.; п.п.«д» п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4, п.п.13.2.2 п.13.2 ст. 13, ст.14, п.п.20.3.2 п. 20.3 ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», чим занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 1 269 854, 20 грн.; ст. 3, ст.5, ст.7 Закону України «Про додаток з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», чим занижено податок з власників транспортних засобів в сумі 566,20 грн.

На підставі згаданих Акту перевірки та Довідки, відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення: № 1/0 від 24 лютого 2010 року(т.1 а.с.80), яким позивачу визначено зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1 062 402 грн., в тому числі 708 268 грн. за основним платежем та 354 134 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0 від 24 лютого 2010 року (т. 1 а.с.81), яким позивачу визначено зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 321 431 грн., в тому числі 214 287 грн. за основний платежем та 107 144 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0 від 25 лютого 2010 року, яким позивачу визначено зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 1 904 781, 30 грн. (т.1 а.с. 82), в тому числі 634 927,10 грн. за основним платежем та 1 269 854, 20 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № /3 від 28 вересня 2010 року (т.1 а.с.92), яким визначено зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 3 809 562, 60 грн., в тому числі 1 269 854, 20 грн. за основним платежем та 2539708,40 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, і за результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, суми визначені в таких залишилися без змін.

З огляду на результати проведеної перевірки ДПІ у Сихівському районі м Львова покликався не те, що протягом грудня 2008 року ТзОВ «Геос-Львів» здійснено внутрішнє переміщення напівфабрикатів в кількості 2098,54 кг та 19992 кг із складу в зольно-дубильний цех на переконсервацію та 10000 кг шкірсировини ВРХ для виробництва шкіряного напівфабрикату сорту АВ (1шт.>2,6 кв.м). За наслідком проведених із даними матеріалами операцій із зольно-дубильного цеху на склад було повернено 17453 кг шкіряного напівфабрикату, відтак податковий орган вважав, що 8955,54 кг переданого у виробництво шкіряного напівфабрикату вартістю 621812,66 грн. використано позивачем не у господарський діяльності.

При цьому податковий орган такий висновок обґрунтовував тим, що за даними бухгалтерського обліку позивача за інші звітні періоди вага переданого на переконсервацію та отриманого з переконсервації напівфабрикату була однаковою, до перевірки не надано претензій ТзОВ «Геос-Львів» до постачальників щодо якості придбаного у них напівфабрикату, тому вказане на думку податкового органу свідчило про порушення позивачем вимог пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», та не включення до складу валового доходу за період з 01.07.2008р. по 30.09.2009 р., валового доходу на суму 621 813 грн., порушення пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» та заниження зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 124 363 грн.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновками податкового органу суду.

Так, відповідно до пункту 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 р. № 327, зареєстрованого Міністерством юстиції України 25.08.2005р. за N 925/11205, факти виявлених порушень податкового законодавства викладаються в акті перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В порушення вказаних приписів висновок податкового органу про використання 8955,54 кг шкіряного напівфабрикату не у господарській діяльності підприємства ТзОВ «Геос-Львів» ґрунтується на припущенні, що показники виходу продукції після переконсервації у грудні 2008 року повинні бути тотожним показникам за попередні періоди.

Разом з тим, на підставі наказу ТзОВ «Геос-Львів» №2112-8 від 21.12.2008р. на підприємстві запроваджено використання нових видів хімматеріалів та випробування нової методики переконсервації шкіряного напівфабрикату ВЕТ-БЛУ. Можливі втрати сировини наказано віднести на собівартість виробництва шкіряного напівфабрикату ВЕТ-БЛУ у грудні 2008 року (т. 1 а.с.230).

Після проведення операцій з переконсервації сировини, переданої у виробництво за накладними від 23.12.2008р. та від 29.12.2008р., підприємством крім 17453 кг шкіряного напівфабрикату отримано шкіряний напівфабрикат ВЕТ-БЛУ сорт АВ(1шт>2,6кв.м.) у кількості 8955кг, який в зв'язку з пошкодженням площі і структури шкіри цвіллю, списано за Актом списання № В-1 від 30.12.2008р., як непридатний до подальшого використання.

Згідно з підпунктом 5.2.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункті 5.4.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до валових витрат включаються: витрати пов'язані з науково-технічним забезпеченням господарської діяльності, на раціоналізацію господарських процесів, проведення дослідно-експериментальних робіт (крім тих, що підлягають амортизації) для їх використання в господарській діяльності платника податку. Норми цього підпункту стосуються витрат на зазначені заходи незалежно від того, чи призвели такі заходи до збільшення доходів платника податку.

Суд першої інстанції з огляду на встановлені обставини дійшов вірного висновку, що втрати шкіряного напівфабрикату ВЕТ-БЛУ понесені при переконсервації у грудні 2008 року правомірно віднесені ТзОВ «Геос-Львів» на собівартість виробництва, а для включення відповідних сум до складу валового доходу та збільшення зобов'язань позивача з ПДВ немає правових підстав, а тому, висновок відповідача про порушення судом п 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 7.4.4. п 7.4. ст.. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» є помилковим.

Щодо встановлення Актом перевірки розбіжності між даними бухгалтерського обліку за рахунками №№ 20, 22, 23, 26 та 28 (залишків запасів) за півріччя та три квартали 2009 року та даними податкових декларацій з податку на прибуток позивача за відповідні періоди, то за даними бухгалтерського обліку підприємства на 30.06.2009 р. залишки запасів становили 2368586,52 грн.; на 30.09.2009 р. - становили 2433514.63 грн. В той же час згідно з даними додатку К1/1 до декларацій з податку на прибуток підприємства за півріччя та три квартали 2009 року у рядку А гр.5 «балансова вартість запасів усього на кінець звітного періоду» відображено залишки запасів у сумі 1281167,00 грн. та 1346799,00 грн., відповідно. У рядку 01.2 декларацій відображено нульові показники приросту балансової вартості запасів. У рядку 04.2 декларацій відображено убуток балансової вартості запасів на суму 690435,00 грн. за півріччя 2009 року та 624803,00 грн. за три квартали 2009 року.

З огляду на це, ДПІ дійшло висновку, що в порушення п.5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» позивачем за півріччя 2009 року занижено валовий дохід на суму 396984 грн. та завищено валові витрати на суму 690435 грн.; за три квартали 2009 року занижено валовий дохід на суму 461912 грн. та завищено валові витрати на суму 624803 грн., - тобто, на різницю між даними бухгалтерського обліку підприємства та даними податкових декларації.

Форма уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань в зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, яка затверджена Наказом ДПА України №143 від 29.03.2003 р. «Про затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та Порядку її складання», передбачає лише можливість відображення різниці між вірними та невірними показниками.

Згідно з п.2.1 згаданого Порядку якщо платником самостійно виявлено помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, то відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(з урахуванням строків давності) такий платник має право надати уточнюючий розрахунок.

У в зв'язку з самостійним виявленням помилки у показниках податкової декларації з податку на прибуток за І квартал 2009 року, ТзОВ «Геос-Львів» подано ДПІ уточнюючий розрахунок від 03.08.2009 р., яким зменшено убуток балансової вартості запасів на 168 122,00 грн.

Після подання декларацій з податку на прибуток за півріччя та три квартали 2009 року, позивачем подано відповідачу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань за І квартал 2009 року, який згідно відмітки податкового органу прийнято 14 01.2010 р.

Даним уточнювальним розрахунком було збільшено витрати на придбання (рядок.04.1) на суму 1084003,00 грн., зменшено убуток балансової вартості запасів (р. 04.2) на 626 883 грн. та збільшено приріст балансової вартості запасів на 612428 грн.

Уточнюючі розрахунки позивача були подані в межах строків давності та відповідають формі, яка визначена центральним податковим органом - ДПА України.

Відтак встановлено, що виявивши власну помилку до початку документальної перевірки, ТзОВ «Геос-Львів» скоригував дані податкового обліку щодо валових витрат та валових доходів. Зокрема, убуток балансової вартості запасів, з врахуванням поданих позивачем уточнень до податкової декларації, за І квартал 2009 року становить 0,00 грн., а саме: різниця між сумою 795 005.00 грн. (рядок 04.2 декларації за І квартал 2009 року) і сумами 168 122.00 грн. (рядок 04.2 уточнюючого розрахунку до декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2009р. поданого 03 08.2009р.) та 626 883,00 (рядок 04 уточнюючого розрахунку до декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2009р поданого 14.01.2010р.). Приріст балансової вартості запасів, з врахуванням поданих позивачем уточнень до податкової декларації, за І квартал 2009 року становить 612428,00 грн., а саме: нульове значення рядка 01,2 декларації за І квартал 2009 року скориговане на суму 612428,00 грн. (рядок 01.2 уточнюючого розрахунку до декларації податку на прибуток за 1 квартал 2009р. поданий 14.01.2010р.)

З огляду на те, що у пункті 16.4 статті 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, податкові декларації за звітний період подаються розраховані наростаючим підсумком, вказані коригування підлягають відображенню у декларації з податку на прибуток майбутніх звітних періодів, що подаються після уточнюючого розрахунку.

Не врахувавши наведені обставин при проведенні перевірки та використавши під час здійснення розрахунків дані податкових декларацій з податку на прибуток за півріччя та три квартали 2009 року без врахування уточнень показників за перший квартал 2009 року, податковий орган дійшов помилкового висновку про відображення нульових показників та про приріст балансової вартості запасів підприємства в декларації за півріччя та 3 квартали 2009р. Відтак помилковим є висновок акту перевірки про заниження валового доходу позивачем за півріччя на 396 984 грн. та за три квартали 2009р. на 461 912 грн., та завищення валових витрат за перше півріччя 2009р на суму 690435 грн. та за три квартали 2009р на суму 624803,00грн.

Крім того, перевіркою встановлено, що ТзОВ «Геос-Львів» поданим 14.01.2010р. уточнюючим розрахунком до декларації з податку на прибуток за І квартал 2009 р. було уточнено рядок 04.13. В поданій декларації відображено 0 грн., а в уточнюючому розрахунку 3876978,00 грн. Уточнюючі розрахунки за півріччя та три квартали 2009 р. подавались на збільшення рядка 04.13 лише на суми 14736,00 грн. та 8000,00 грн. відповідно. На підставі наведеного податковий орган дійшов висновку, що неподання уточнюючих розрахунків до податкових декларацій з податку на прибуток за півріччя та три квартали 2009 р. на збільшення показника у рядку 04.13 декларації на суму 3876978,00 грн., призвело до порушення вимог п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5, п.п.7.9.3, п.7.9 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та заниження ним валових витрат за вказані періоди на суму 3 876 978,00 грн.

У пункті 16.4 статті 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» зазначено, що платники податку подають до податкового органу декларацію з податку на прибуток за звітний період, розраховану наростаючим підсумком.

Отже, платник податку, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявив помилки в показниках раніше поданої податкової декларації, повинен подати до податкового органу уточнюючі розрахунки за податкові періоди, в яких допущено помилки або відобразити уточнені показники у складі податкової декларації за наступний податковий період.

Таким чином хибним є висновок податкового органу про необхідність у випадку коригування показників податкової декларації з податку на прибуток за податковий період в якому допущена помилка, відкоригувати і показники податкових декларацій наступних звітних періодів, що передують періоду в якому подано уточнюючий розрахунок. Необхідність такого коригування нормами законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин не передбачено.

У акті перевірки відповідача - ДПІ у Сихівському районі м Львова зроблено висновок про те, що в порушення п.1.25 ст.1, п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.п.12.1.5 п.12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» позивачем - ТзОВ «Геос-Львів» не включено до валового доходу безнадійну заборгованість перед ТзОВ БК «Будівельник» на загальну суму 270000 грн. і такий висновок податкового органу обґрунтовано тим, що державну реєстрацію ТзОВ БК «Будівельник» скасовано 31.01.2008 р. При цьому, актом перевірки встановлено, що станом на 30.09.2009 р. дана заборгованість обліковувалась підприємством ТзОВ «Геос-Львів» на балансовому рахунку 621 «Короткострокові векселі», та складається із заборгованості за векселями № 377641 від 17.11.2006р. на суму 200000 грн., № 377647 від 17.11.2006 р. на суму 50000 грн., № 377648 від 17.11.2006 р. на сумі 20000 грн.

В погашення заборгованості ТзОВ «Геос-Львів» перед ТзОВ БК «Будівельник», що виникла на підставі Договору підряду № 0703/1 від 03.07.2006р. та Додаткової угоди №1 від 17.06.2006р., останньому передано прості векселі ТзОВ «Геос-Львів» на загальну суму 1 165 248грн. Станом на 30.09.2009 р. ТзОВ «Геос-Львів» не було погашено заборгованість за частиною із вказаних векселів, а саме: за векселем №377641 від 17.11.06р. на суму 200000 грн., за векселем №377647 від 17.11.06р. на суму 50000 грн., за векселем №377648 від 17.11.06р. на суму 20000 грн.

Ч. 3 ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» встановлено, що у разі видачі векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем. Тому, після передачі векселів зобов'язання позивача щодо оплати на користь ТзОВ БК «Будівельник» заборгованості за договором підряду №0703/1 від 03.07.2006 р. припинились, натомість у ТзОВ «Геос-Львів» виникли зобов'язання щодо платежу за виданими ним векселями.

Відповідно до статті 11 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі, що діє в Україні на підставі Закону України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі» будь-який простий вексель може бути переданий шляхом індосаменту. У статті 14 Уніфікованого закону встановлено, що Індосамент переносить всі права, що випливають з переказного векселя.

За таких обставин, припинення юридичної особи ТзОВ БК «Будівельник», саме по собі не свідчить про припинення зобов'язань позивача за векселями №377641, №377647, №377648 від 17.11.2006 р. Крім того, законодавством не передбачено обов'язок векселедержателя повідомляти трасата про вчинений ним індосамент, а тому відсутність у ТзОВ «Геос-Львів» відомостей про особу векселедержателя станом на момент проведення перевірки теж не свідчить про припинення зобов'язань за векселями.

Актами від 27.10.2009 р. та від 08.02.2009 р. вказані векселі пред'явлено ТзОВ «Геос-Львів» до оплати. Згідно платіжних доручень № 332 від 27.10.2009р, № 334 від 27.10.2009р, № 409 від 27.11.2009 р, № 521 від 29.12.2009 р, № 3842 від 29.12.2009 р, № 549 від 29.01.2010 р. № 609 від 18.02.2010 р., № 656 від 01.03.2010 р., № 728 від 29.03.2010. р, № 846 від 28.04.2010 р., № 917 від 27.05.2010 р., № 923 від 28.05.2010 р., № 957 від 17.06.2010 р., № 987 від 30.06.2010 р., № 1014 від 13.07.2010 р., № 1102 від 30.08.2010 р., № 1059 від 09.08.2010 р. (з врахуванням листа №0908-1 від 09.08.2010 р.) позивачем в погашення заборгованості за векселями сплачено грошові кошти на загальну суму 270000,00грн.

Відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що висновок податкового органу, що сума 270000 грн. кредиторської заборгованості позивача за вказаними векселями підлягала включенню до валового доходу підприємства у третьому кварталі 2009 року, як безнадійна заборгованість перед ТзОВ БК «Будівельник» є безпідставним.

Актом перевірки встановлено, що у грудні 2008 року позивачем ОСОБА_1 «Геос-Львів» включено до валових витрат суму 96250 грн. вартості послуг по пошуку потенційних покупців напівфабрикату «Вет-блу», наданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на підставі укладеного з ТзОВ «Геос-Львів» договору б/н від 03.01.2008 р., про що складено акт № 0204-1 здачі прийняття наданих послуг від 04.02.2008р. Крім того, у лютому 2009 року ТзОВ «Геос-Львів» включено до валових витрат суму 196875 грн. вартості послуг з маркетингових досліджень, наданих ПП «Галфінпром» на підставі укладеного з ТзОВ «Геос-Львів» договору №0925-від 25.09.08р., про що складено акт №ГФ-0000001 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 30.09.08р.

Згідно з висновками акту перевірки, в порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2., п.п.5.3.9 п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» позивачем завищено валові витрати на загальну суму 293 125 грн., в тому числі на суму 96250 грн. у IV кварталі 2008 року та на суму 196875 грн. у І кварталі 2009 року. Даний висновок обґрунтовано тим, що актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) не зазначено види робіт із конкретним розшифруванням виконаних робіт, не вказано кількості затрачених годин в розрізі окремих видів робіт; ТзОВ «Геос-Львів» не представлено до перевірки жодних деталізованих звітів з описанням того, у зв'язку із чим і в якому об'ємі надавались маркетингові послуги, не має детального звіту по наданих послугах, а також кінцевого результату аналізу господарської діяльності; неможливо встановити, яку економічну ефективність для підприємства та його господарської діяльності принесли понесені витрати; ТзОВ «Геос-Львів» не надано підтвердження зв'язку понесених витрат з господарською діяльністю підприємства ТзОВ «Геос-Львів».

З тих самих підстав у акті перевірки зроблено висновок, що в порушення пп. 7.4.1, п.п.7.4.4 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» у вересні 2008 року позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту податкову накладну від 30.09.2008р. № 3009-1, виписану ПП «Галфінпром» на надані маркетингові послуги на загальну суму 326250 грн., в тому числі ПДВ - 39375 грн.

Суд першої інстанції правильно встановив, що такі висновки податкового органу не відповідають фактичним обставинам господарської діяльності позивача та, зі змісту договорів №0925-1 від 25.09.2008р. та №б/н від 03.01.2008 р. вбачається, що ПП «Галфінпром» та ФОП ОСОБА_2, як виконавці, зобов'язалися надати позивачу послуги, а саме: здійснити пошук потенційних покупців, що бажають придбати у власність шкіряний напівфабрикат «Вет-Блу». У відповідності до пункту 3.4 вказаних договорів, оплата послуг виконавця здійснюється після підписання ТзОВ «Геос-Львів» договору з покупцем, пошук якого є змістом наданої позивачу послуги. За таких обставин, результатом наданих виконавцями послуг, є укладення позивачем договору купівлі-продажу з покупцями, які залучені виконавцями до господарських відносин із позивачем.

З акту реєстрації потенційного покупця шкіряного напівфабрикату «Вет-Блу», вбачається що на виконання своїх договірних зобов'язань ПП «Галфінпром» залучило до господарських відносин з ТзОВ «Геос-Львів» ТзОВ «Старовинний замок». Між позивачем та даним підприємством укладено договір №0311/01 від 03.11.2008р. предметом якого є продаж шкіряного напівфабрикату «Вет-Блу». Надані позивачем банківські виписки засвідчують, що за придбаний напівфабрикат ТзОВ «Старовинний замок» сплатило на користь позивача грошові кошти у сумі 919909,92грн.

З акту реєстрації потенційного покупця шкіряного напівфабрикату «ВетБлу», вбачається що на виконання своїх договірних зобов'язань ФОП ОСОБА_2 залучив до господарських відносин з позивачем ОСОБА_1 «Експедиція, Транспортування, Логістика» та ДП ТВФ «Стиль», ТзОВ «Гоба». Між позивачем та даними підприємствами укладено договори № 0402/02 від 04.02.2008р. та №0402/01 від 04.02.2008р. відповідно. Як вбачається із банківських виписок позивача, ТзОВ «Експедиція, Транспортування, Логістика», ДП ТВФ «Стиль», ТзОВ «Гоба» за отриманий згідно згаданих договорів шкіряний напівфабрикат сплатили на користь позивача грошові кошти у сумі 1723486,80 грн. та 6108386,81грн. відповідно.

Пунктом 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено особливий порядок податкового обліку витрат подвійного призначення, до яких відносяться і витрати на маркетинг. Норми вказаного підпункту Закону наділяють платника податку правом включити до складу валових витрат витрати на маркетинг стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) таким платником. Тобто, зазначені витрати мають бути безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю платника податку.

Зміст наданих позивачу маркетингових послуг полягає в пошуку покупців шкіряного напівфабрикату, який виготовляється позивачем в межах його господарської діяльності. Результатом наданих маркетингових послуг стало укладення договорів з продажу виробленого позивачем товару. З огляду на це суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновками податкового органу про те, що вартість наданих позивачу маркетингових послуг не підлягає включенню до валових витрат, сплачена у зв'язку із придбанням таких послу сума податку на додану вартість - до складу податкового кредиту.

Ч.2, ч.3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Акти здачі приймання виконаних робіт №0204-1 від 04.02.2008р. та №ГФ-00000001 від 30.09.2008р. відповідають наведеним вимогам до змісту первинних документів.

На підставі аналітичних даних бухгалтерського обліку підприємства ТзОВ «Геос-Львів» у акті перевірки ДПІ у Сихівському районі м Львова встановлено, що у III та у IV кварталі 2008р. позивачем віднесено на валові витрати суми 1366000,00 грн. та 788230,00 грн. нарахованих відсотків по облігаціях, які обліковувалися на балансовому рахунку 39 «Витрати майбутніх періодів». З огляду на те, що у періоді з 01.07.2008р. по 31.12.2008р. проценти по облігаціях не нараховувались, Актом перевірки встановлено, що у III та IV кварталі 2008 року позивач мав право на включення до валових витрат лише сум 59010 грн. та 7250 грн. сплачених відсотків. З огляду на це податковий орган дійшов висновку, що в порушення п.п.7.9.3 п.7.9 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», позивачем завищено валові витрати на загальну суму 2087970,0грн., в т.ч. за III квартал 2008 року в сумі 1306990,0грн. та IV квартал 2008 року в сумі 780980,0грн.

Згідно п.п. 7.9.3 п. 7.9 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», за процентними цінними паперами, емітованими платником податку, суми процентів включаються до складу його валових витрат у податковий період, протягом якого була здійснена або мала бути здійснена виплата таких процентів.

На підставі договору андеррайтингу ТзОВ «Фондова-Компанія» пред'явило позивачу облігації до оплати купону у І кварталі 2008 року, що підтверджується актами пред'явлення облігацій до сплати купону.

Відповідно до вказаних вище приписів Закону, нараховані за облігаціями відсотки були віднесені позивачем до складу валових витрат у І кварталі 2008 р. в сумі 2 890 650,00 грн., про що свідчить основна декларація з податку на прибуток за 1 квартал 2008р. та уточнений розрахунок до декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2008 р.

Вказані обставини підтверджуються складеним ДПІ у Сихівському районі м Львова актом №821/23-209/30539282 від 07.11.2008р. планової документальної перевірки ТзОВ «Геос-Львів» за період з 01.07.2007 по 30.06.2008р. Зокрема, в п. 7 на сторінці 11 акту зазначено, що перевіркою показників, відображених в рядку 04.13 «Інші витрати» за період 01.07.2007 по 30.06.2008р. встановлено, що до складу даного показника віднесено відсотки по облігаціях, за актами пред'явлення облігацій до сплати купону.

Відтак, суд першої інстанції правильно встановив помилковість висновків податкового органу, щодо віднесення позивачем до складу валових витрат у III та у IV кварталі 2008 р. сум відсотків нарахованих за облігаціями, та про завищення, у зв'язку із цим, валових витрати на загальну суму 2087970,00 грн., в т.ч. за III квартал 2008 року в сумі 1306990,00 грн. та IV квартал 2008 року в сумі 780980,00 грн.

Актом перевірки встановлено, що в порушення п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачем завищено суму податкового кредиту у жовтні 2008 р. на суму 62 500,00 грн. в зв'язку з повторним віднесенням до складу податкового кредиту податкової накладної № 0505-02 від 05.05.2008р. на загальну суму 375000 в т.ч. ПДВ 62500,00 грн.

Разом з тим, як вбачається із складеного ДПІ у Сихівському районі м Львова акту перевірки №821/23-209/30539282, податковий кредит позивача за травень 2008 року було зменшено на суму 62 500,00 грн., оскільки позивач не представив до перевірки оригінал податкової накладної №0505-02 від 05.05.2008р.

Згодом, відображена у податковій накладній № 0505-02 від 05.05.2008р. сума 62500,00 грн. податку на додану вартість включена позивачем до складу податкового кредиту в жовтні 2008 року.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

При цьому в підпункті 7.5.1 пункту 7.5 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У відповідності до п 5.2.6. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються суми витрат, не віднесені до складу валових витрат минулих звітних податкових періодів у зв'язку з втратою, знищенням або зіпсуттям документів, установлених правилами податкового обліку, та підтверджених такими документами у звітному податковому періоді.

Тому, відновивши оригінал податкової накладної №0505-02 від 05.05.2008р., позивач правомірно включив відповідну суму до складу податкового кредиту за жовтень 2008 року, а висновок податкового органу про повторне включення даної податкової накладної до податкового кредиту спростовується наявними доказами.

Актом перевірки встановлено, що на підставі договорів про надання безпроцентної фінансової допомоги від 29.12.2008р., від 18.02.2009р. та від 30.09.2009р. ТзОВ «Геос-Львів» надано гр. ОСОБА_3 позику на загальну суму 12698543,00 грн., яка станом на 30.09.3009р. гр. ОСОБА_3 ТзОВ «Геос-Львів» не повернена.

Також, актом перевірки встановлено, що на підставі договорів поруки від 29.12.2008р. та від 06.03.2009р. поручитель по зобов'язаннях гр. ОСОБА_3 - ПП «Гаст» передало позивачу прості векселі на суму 12628542,00 та на суму 70000,00 грн.

Податковий орган дійшов висновку про те, що за наслідком вказаних господарських операцій ТзОВ «Геос-Львів» було анульовано борг гр. ОСОБА_3, а тому згідно з пп. "д" п.п. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», надані гр. ОСОБА_3 додаткові блага в сумі 12698543,00 грн., є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб, а позивач є податковим агентом, щодо сплати даного податку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно договору від 29.12.2008 р., ТзОВ «Геос-Львів» надано безпроцентну поворотну фінансову допомогу фізичній особі ОСОБА_3 на суму 5904542,0 грн. з терміном повернення до 23.02.2009 р.

Вказані кошти видано ОСОБА_3 готівкою з каси підприємства, що підтверджується видатковим касовим ордером від 29.12.2008 р. Додатковою угодою від 18.02.2009р. сторонами збільшено розмір фінансової допомоги до 12 628 542,00 грн., в зв'язку з чим позивачем видано ОСОБА_3 суму 6 724 000 грн. готівкою з каси підприємства, що підтверджується наявним видатковим касовим ордером від 18.02.2010р.

За договором від 06.03.2009 р. позивачем надано гр. ОСОБА_3 безпроцентну поворотну фінансову допомогу в сумі 70000,00 грн., що була видана готівкою з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером від 06.03.2009р.

Згідно з договором поруки від 29.12.2008р. та додатковою угодою до нього від 18.02.2009р., Приватне підприємство «Гаст» поручилося перед ТзОВ «Геос-Львів» за належне виконання гр. ОСОБА_3 зобов'язань по поверненню коштів в сумі 12 628 542,00 грн., а згідно з договором поруки від 06.03.2009р. - коштів в сумі 70000,00 грн.

На підставі наведених договорів у гр. ОСОБА_3 виникло зобов'язання, яке полягало у обов'язку гр. ОСОБА_3, як боржника, повернути ТзОВ «Геос-Львів», як кредитору, позикові кошти у встановлені строки.

В зв'язку порушенням ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань, її заборгованість перед позивачем була погашена поручителем - ПП «Гаст». Зокрема, за умовами додаткової угоди від 23.02.2009р. до договору поруки ПП «Гаст» передано позивачу прості векселі ПП «Галфінпром» номінальною вартістю 12636355,20грн та фактичною вартістю 12 628 542,00грн., що підтверджується актом прийому-передачі векселів від 24.02.2009р.; за умовами додаткової угоди від 11.03.2009р. - передано ТзОВ «Геос-Львів» прості векселі ТзОВ «Львів-шкіра» номінальною вартістю 80000,00 грн. та фактичною вартістю 70000,00грн., що підтверджується актом прийому-передачі векселів від 11.03.2009р.

У відповідності до статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У статті. 556 Цивільного кодексу України встановлено, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні докази анулювання позивачем боргу гр. ОСОБА_3, оскільки внаслідок виконання поручителем - ПП «Гаст» забезпечених порукою зобов'язань, самі зобов'язання не припинились, а їх обсяг не змінився. В силу приписів статті 556 Цивільного кодексу України у даних зобов'язаннях змінилася сторона кредитора: права вимоги первісного кредитора - позивача перейшли до нового кредитора - ПП «Гаст».

Оскільки, внаслідок укладення та виконання договорів поруки обсяг боргових зобов'язань гр. ОСОБА_3 не змінився, то відсутні докази які б свідчили про те, що внаслідок дій позивача гр. ОСОБА_3 отримала додаткові блага, які є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб.

Отримані позивачем в погашення заборгованості за договорами про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги векселі в подальшому реалізовані підприємством на користь ТзОВ «Фондова компанія» на підставі договорів комісії №5-1/1803/09, №5-5/1803/09 від 18.03.2009р., №5-2/1303/09 від 13.03.2009р, №5-9/3103/09 від 31.03.2009р. та передані за відповідними актами приймання передачі, в зв'язку з чим підприємство отримало прибуток, що доводиться наданими суду письмовими доказами.

Щодо покликання апелянта на залишення судом поза увагою відібраних начальником Кременчуцької ОДПІ письмових пояснень ОСОБА_3 про те, що в період з 2007 по 2009 рік вона була директором, головним бухгалтером та засновником ПП «ГАСТ», однак посадовою особою вказаних підприємств була за винагороду, відношення до його фінансово господарської діяльності не має, документи підписувала не вникаючи в їх суть, чим займалось підприємство їй не відомо, також є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що юридична особа ПП «ГАСТ» створена за викраденими, загубленими чи підробленими документами з метою заниження податкових зобов'язань, чи обвинувального вироку суду про встановлення винності осіб вказаних злочинах, а тому судом правомірно відхилено доводи відповідача.

Наданий ДПІ у Сихівському районі м Львова висновок спеціаліста від 23.12.2010р. № 910 також правомірно не прийнято до уваги судом першої інстанції.

Суд першої інстанції також вірно встановив, що припущення податкового органу про те, що гр. ОСОБА_3 не отримувала у позивача грошових коштів, повністю спростовуються наявними доказами.

Щодо висновку апелянта про те, що передані ПП «Гаст» в погашення заборгованості ОСОБА_3 прості векселі ТзОВ «Львів-шкіра» могли служити засобом погашення грошових зобов'язань лише до 28.10.2005 р., то даний висновок є помилковим.

Так, ст. 34 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі передбачено, що простий вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Крім того, висновок податкового органу про те, що передані ПП «Гаст» в погашення заборгованості векселі не могли служити засобом погашення грошових зобов'язань спростовується подальшою реалізацією вказаних цінних паперів позивачем та отримання прибутку в зв'язку з даною господарською операцією.

У відповідності до пп. «д» пп. 4.2.9. п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються: суми фінансової допомоги, включаючи суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства.

Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», передбачає, що поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами. Податкові зобов'язання особи, що надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні.

Крім того, у відповідності до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», податковий агент - юридична особа або фізична особа чи представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Фінансово відповідальними за порушення Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» при порушенні правил нарахування, утримання та сплати до бюджету податку з доходів платника податку, що здійснюються особами, визначеними цим Законом податковими агентами, є - такі особи; при порушенні правил сплати податку з чистого річного оподатковуваного доходу платника податку - такий платник податку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, як позикодавець за договором позики, не може бути податковим агентом, оскільки: 1) підприємство не було роботодавцем позичальника; 2) під час видачі позики вона не є доходом позичальника, а тому підприємство не має можливості утримати з неї податок з доходу фізичних осіб.

Відтак, у випадку прощення боргу за договором позики, саме фізична особа - позичальник зобов'язана подати річну податкову декларацію, відобразити в ній суму зазначеного доходу та сплатити з неї податок.

Крім того, правильність висновків суду першої інстанції підтверджується поданими позивачем під час апеляційного розгляду Висновком № 535 економічного експертного дослідження по матеріалах довідки від 10.02.2011 року та Висновком № 587 економічного експертного дослідження по матеріалах довідки від 09.03.2011 року.

Також, судом апеляційної інстанції береться до уваги наявна в матеріалах справи Постанова про закриття кримінальної справи винесена заступником начальника слідчого відділення ПМ СДПІ ВПП у м. Львові майора податкової міліції ОСОБА_4 від 05.12.2011 року по матеріалах кримінальної справи № 179-0472 порушеної відносно службових осіб ТзОВ «Геос-Львів».

Враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року по справі № 2-а-11349/10/1370 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення. На ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після вступу в законну силу, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді: В.З.Улицький

ОСОБА_5

Ухвала в повному обсязі складена 27.01.2012 року.