Справа № 2а-2877/10/0370
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2010-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2010 рокуСправа № 2а-2877/10/0370

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

в складі: головуючого-судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Чміль І.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 митниці ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_3 митниці, ОСОБА_1 митниці про визнання нечинним рішення про визначення митної вартості товару № 201000006/2010/100482/1 від 06 квітня 2010 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 201000006/0/100503 від 06 квітня 2010 року,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулась з адміністративним позовом до ОСОБА_3 митниці про визнання нечинним рішення про визначення митної вартості товару №201000006/2010/100482/1 від 06 квітня 2010 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 201000006/0/100503 від 06 квітня 2010 року.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 12.11.2010 року у дану справу як другого відповідача залучено ОСОБА_1 митницю, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач оскаржує акт індивідуальної дії, який прийнятий даним субєктом владних повноважень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем ОСОБА_1 митницею безпідставно застосовано шостий резервний метод визначення митної вартості товару, так як для митного оформлення товару було надано достатньо документів для підтвердження митної вартості за першим методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

В звязку з цим, вважає, що прийняте ОСОБА_1 митницею рішення про визначення митної вартості товару № 201000006/2010/100482/1 від 06 квітня 2010 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 201000006/0/100503 від 06 квітня 2010 року не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та просить визнати їх нечинними.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснив, що відповідно до положень наказу Державної митної служби від 17.03.2008 року №230 «Про затвердження Порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобовязання при ввезенні їх на митну територію України» позивачем з метою підтвердження заявленої митної вартості було з власної ініціативи подано додатково документи, однак останні не були взяті до уваги ОСОБА_1 митницею. Крім того, повідомив, що при митному оформленні ввезеного позивачем товару ОСОБА_1 митницею у відповідності до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766 не вимагалось для підтвердження митної вартості жодного документу, а отже підстав для незастосування першого методу не було. Просить позов задовольнити.

Представник ОСОБА_1 митниці в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі не подала.

Відповідно до частини 4 статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідачем ОСОБА_3 митницею до суду було подано заперечення, в якому стверджується, що працівники митниці діяли згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 №339 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів. При здійсненні митного контролю та митного оформлення товару, ввезеного на адресу позивача, ОСОБА_1 митницею було зясовано, що митна вартість задекларованого товару є значно нижчою, ніж митна вартість, зазначена в ціновій інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України. У звязку з цим, відділом контролю митної вартості та номенклатури ОСОБА_1 митниці, на підставі поданих позивачем документів, було прийнято оскаржуване рішення про визначення митної вартості товарів (здійснення митної оцінки) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 митниці позов не визнала з підстав, викладених в запереченні. Суду пояснила, що митним органом під час визначення митної вартості було правомірно застосовано резервний метод визначення митної вартості, передбачений пунктом 6 частиною 1 статті 266 Митного кодексу України. Просить в позові відмовити.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Згідно частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктами владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Як вбачається із статтею 265 МК України митний орган здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з врахуванням положень цього кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені цим Кодексом, на підставі наявних в нього відомостей в тому числі цінової інформації ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 273 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач, декларуючи договірну вартість товару (15639,47 євро), тобто, за основним (першим) методом, встановленим статтею 266 Митного кодексу України, керувався умовами контракту № 28/2009/DE від 12.06.2009 року з врахуванням укладеного додатку (специфікація №13 до даного договору).

Для підтвердження митної вартості товару митному органу надані документи, передбачені статтею 7 "Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1766 від 20.12.2006 року, а саме: контракт № 28/2009/DE від 12.06.2009 року; специфікація №13 від 30.03.2010 року; рахунок-фактура №2618-1 від 30.03.2010 року; вантажно-митна декларація №201010002/2010/203130; попередня митна декларація 201010002.2010.203027.001 від 01.04.2010 року; договір перевезення №2/2010/PL від 01.01.2010 року; декларація митної вартості ДМВ-1 від 06.04.2010 року; висновок державної санітарно - епідемологічної експертизи №05.03.02-03/38351; сертифікат про походження товару №А933951 від 25.03.2010 року; ветеринарне свідоцтво Ч-28 №080455 від 06.04.2010 року та інші документи, зазначені в графі 44 вантажно-митної декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 митницею у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості було зазначено: "Рішення про визначення митної вартості товарів № 201000006/2010/100482/1 від 06 квітня 2010 року", та видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

У відповідності до пункту 3 Порядку оформлення та використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом ДМСУ №1227 від 12.12.2005 року у Картці повинні бути у стислому вигляді зазначені причини відмови з посиланням на норми законодавства України, а також вичерпні розяснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів.

Суд погоджується з позицією представника позивача щодо неправомірності винесення рішення про визначення митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації відносно фізичної особи підприємця ОСОБА_5 з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався із скаргами до ОСОБА_1 митниці та Державної митної служби України, однак за результатами розгляду даних скарг митний орган повідомив, що підстав для перегляду оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товару немає.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем відповідно до положень наказу Державної митної служби від 17.03.2008 року №230 «Про затвердження Порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобовязання при ввезенні їх на митну територію України» позивачем з метою підтвердження заявленої митної вартості було з власної ініціативи подано додатково документи (лист №137 від 16.06.2010 року), зокрема: прайс-лист фірм «Vion Trading GmbH», комерційна пропозиція на продаж ідентичного товару фірми виробника «Ahlborn Fleisch Handelsgesellschaft GmbH», калькуляція заводу виробника. Крім того, позивачем було надано платіжне доручення в іноземній валюті №188 від 30.03.2010 року.

Окрім того, ОСОБА_1 митницею як умову прийняття митної декларації визначено виконання вимог, зазначених у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №201000006/0/100503 від 06 квітня 2010 року, а саме приведення рівня митної вартості у відповідності до рішення про визначення митної вартості товару № 201000006/2010/100482/1 від 06 квітня 2010 року, чим фактично зобовязано позивача погодитись з визначеною митними органом ціною товару на підставі резервного методу.

Згідно зі статтею 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766, передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

В матеріалах справи відсутні докази витребування ОСОБА_1 митницею у позивача додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару. Доведеним також є факт, що відповідач не провів процедури консультацій, передбаченої ч. 3 ст. 266 Митного кодексу України під час декларування позивачем товару 06.04.2010 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем ОСОБА_1 митницею правомірності прийняття оскаржуваного рішення про визначення митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Відповідачем ОСОБА_1 митницею як підставу відмови в прийнятті митної декларації зазначено невідповідність заявленої декларантом митної вартості товару наявність ціновій інформації. Однак діюче законодавство не містить даної підстави для відмови.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем повністю дотримано вимоги чинного законодавства щодо митного оформлення товарів, що ввозяться на митну територію України і визначено митну вартість товару за ціною контракту, що відповідає фактично поданим документам.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу. У звязку з цим не можна вважати обґрунтованими рішення відповідача про визначення митної вартості товарів не за ціною договору, оскільки позивач надав ряд доказів, які свідчать про те, що реальна вартість товару була аналогічна договірній, а не заниженою.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 митниця не подав жодного доказу того, що в нього виникли обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо митного оформлення товару та не навів обґрунтованих підстав у своєму рішенні №201000006/2010/100482/1 від 06 квітня 2010 року про визначення митної вартості товару щодо неможливості застосувати 1 метод визначення митної вартості товару та обґрунтування того, чого неможливо застосувати інші методи визначення митної вартості товарів.

ОСОБА_1 митницею в даному випадку не було доведено, що мало місце непідтвердження декларантом документально заявленої ним митної вартості товару і що таке непідтвердження викликало сумніви щодо правильності застосування декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору.

Суд не заперечує права митного органу щодо самостійного визначення митної вартості товарів, однак, це повинно відбуватись із дотриманням чинного законодавства, з використанням повноважень, обґрунтовано, тобто з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, з врахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

В даному випадку при прийнятті оскаржуваного рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України митним органом в повній мірі не виконані вищезазначені норми.

В процесі прийняття рішення було використано лише інформацію Держмитслужби, що не може в повній мірі відображати правильність прийнятого митним органом рішення про визначення митної вартості товарів та неможливості застосувати інші методи визначення митної вартості товару та ставити під сумнів правильність визначеної митної вартості товару позивачем.

Суд не може погодитися з тим фактом, що митний орган застосував резервний метод визначення митної вартості, не переконавшись в неможливості застосувати попередні методи, оскільки, згідно з частин 5, 7 статті 266 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. І лише у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

В судовому засіданні відповідачем всупереч положенням статті 71 Кодексу адміністративного судочинства не доведено неможливості застосування будь-якого з попередніх методів, не наведено доказів неможливості застосування попередніх методів і в оскаржуваному рішенні, та будь-які обґрунтування цього там відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку відповідачем ОСОБА_1 митницею не доведено правомірність та підставність прийняття рішення про визначення митної вартості товару № 201000006/2010/100482/1 від 06 квітня 2010 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 201000006/0/100503 від 06 квітня 2010 року.

Приймаючи постанову у даній справі, суд виходить з наданих частиною 2 статті 162 КАС України повноважень, враховує, що позивач оскаржує в судовому порядку правовий акт індивідуальної дії, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування рішення про визначення митної вартості товару № 201000006/2010/100482/1 від 06 квітня 2010 року, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 201000006/0/100503 від 06 квітня 2010 року.

Керуючись статтями 11, 17, 158, частиною 3 статті 160, статтями 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення про визначення митної вартості товару №201000006/2010/100482/1 від 06 квітня 2010 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 201000006/0/100503 від 06 квітня 2010 року.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 митниці відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 1 грудня 2010 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий О.А. Лозовський