Справа № 2а-5001/09
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2011-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2011 р. Справа № 74805/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Улицького В.З., Каралюса В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2009 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з адміністративним позовом, у якому просили зобовязати відповідача виплатити їм одноразову грошову допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період 2007-2009 років.

Оскаржуваною постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2009 року в даній справі позов було задоволено, зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачам за 2007-2009 роки щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначена постанова мотивована тим, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам 2-ї та 3-ї групи, інвалідність яких повязана з наслідками аварії на ЧАЕС виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 5-ти та 4-х мінімальних заробітних плат, відповідно, вимоги позивачів, в цій частині є законними, а тому судом першої інстанції відновлено порушене право позивачів, оскільки їм такі виплати за 2007-2009 роки проведено у меншому розмірі ніж передбачено Законом.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову повністю.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вважає, що відповідач виплачуючи позивачам щорічну допомогу на оздоровлення, як інвалідам 2-ї та 3-ї групи, інвалідність яких повязана з наслідками аварії на ЧАЕС в 2007-2009 роках у розмірах, визначених чинним на час проведення таких виплат законодавством, а саме Законами України Про Державний бюджет України на відповідні роки та згідно Постави Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, діяв правомірно. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивачі пропустили строк звернення до суду.

В звязку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч.1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатніми для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що вони, є інвалідами 2-ї позивач та 3-ї позивачка, групи інвалідність, яких повязана з наслідками аварії на ЧАЕС, і такі мають право отримувати щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5-ти та 4-х мінімальних заробітних плат, відповідно.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що зі змісту вимог Законів України «Про Державний бюджет України» на 2007 рік не вбачається будь-яких обмежень, щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норм ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому судом першої інстанції правильно зазначено, що Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на яку покликається відповідач, суперечить вимогам спеціальних законів, тому слід в даних правовідносинах застосовувати, саме такі, з огляду на пріоритетність Законів над підзаконними нормативно-правовими актами.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що ст.71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою такий був до поповнений 05.10.2006 року, дія положень Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України і є неконституційними положення п.30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими зупинено зокрема і дію абз. 2 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2007 рік, а рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України і є неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими зупинено зокрема дію абз. 2 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2008 рік.

На думку колегії суддів, зазначені висновки суду першої інстанції є правильними та належним чином обґрунтованими.

Щодо покликань відповідача на пропуск строку звернення до суду, то встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду позивачами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, як субєкт владних повноважень, виплачуючи позивачам суму щорічної допомоги на оздоровлення, як інвалідам 2-ї та 3-ї групи, відповідно, інвалідність яких повязана з наслідками аварії на ЧАЕС, у розмірі меншому, ніж це передбачено абз. 2 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період 2007, 2008 та 2009 років, діяло не на підставах, що передбачені Конституцією і чинними законами України, тобто протиправно, що вказує на наявність підстав для задоволення позовних вимог, що правильно враховано судом першої інстанції.

Колегія суддів, з огляду на зазначене вище вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за повного зясування обставин справи, доводи апеляційної скарги не спростовують постанову суду першої інстанції, тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2009 року в справі № 2-а-5001/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді: В.З.Улицький

ОСОБА_3