Справа № 2а-10286/10/1570
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/800/12471/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013 по справі №2а-10286/10/1570 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси про визнання нечинним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси про визнання нечинним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій - задоволено. Визнано нечинним та скасовано рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 01.06.2010 №.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Малиновському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби 26.02.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 19.06.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Малиновському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, пункту 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства» від 03.07.1998 №727/98, пункту 12 статті 3, статті 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у періоді, що перевірявся, перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку.

Державною податковою інспекцією у Малиновському районі міста Одеси проведено планову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.04.2007 по 31.03.2010.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме неведення у встановленому законодавством порядку облік товарних запасів за місцем їх реалізації.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Малиновському районі міста Одеси складено акт від 21.05.2010 №3422/17-128/ та прийнято рішення від 01.06.2010 № про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 2784000,00грн.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо), при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що обов'язок ведення обліку товарних запасів не міг бути покладений на фізичних осіб-підприємців, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (чинного на час виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктами 1 та 5 Порядку ведення книги обліку доходів витрат, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 26.09.2001 №1269, книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку). При цьому до Книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведенням витрат і/або отриманим доходом; суми витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

Відповідно до пункту 8 Наказу Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 №599 «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №752/4045, для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно з додатком №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12 та зареєстрованої в Мін'юсті України 09.06.1993 за №64. При цьому, обов'язковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий дохід».

З аналізу наведених норм вбачається, що Книги за формою №10 призначені виключно для обліку доходів та видатків підприємця, а не для обліку товарів. При цьому, положення статті 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не передбачають відповідальності за неналежне ведення книги обліку доходів і витрат.

Враховуючи вищезазначене, висновок судів попередніх інстанцій про неправомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з рішенням від 01.06.2010 № є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013 по справі №2а-10286/10/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв