Справа № 2а-15208/10/0570
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2010-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Козаченко А.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2010 року справа №2а-15208/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Сіваченка І.В.

суддів Горбенко К.П., Шишова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 липня 2010 року у справі № 2а-15208/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Донецької області, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України «про стягнення втрати частини заробітної плати, повязаної з утриманням податку з доходів фізичних осіб», -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Апеляційного суду Донецької області, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України «про стягнення втрати частини заробітної плати, повязаної з утриманням податку з доходів фізичних осіб».

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 6 липня 2010 року у справі № 2а-15208/10/0570 у задоволенні позову було відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що позивачем не надано суду доказів того, що були дотримані всі умови для здійснення компенсаційної виплати у 2004 році, передбачені Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.01.2004 № 22-р., а відтак, право на отримання компенсаційної виплати у 2004 році у позивача не виникло. Стосовно вимог щодо 2005-2006 років, виплата такої компенсації законодавством не була передбачена.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не врахував, що внаслідок незаконного утримання податку із зарплати її доходи значно зменшились, що суперечить Конституції України та ставить під загрозу незалежність судової влади.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_2 працює суддею Апеляційного суду Донецької області.

Відповідно до довідки, що надана Апеляційним судом Донецької області, сума податку з доходів фізичних осіб, що утримана із заробітної плати позивача за період з січня по грудень 2004 року складає 3150,54 грн., за період з січня по грудень 2005 року складає 5152,83 грн., за період з січня по грудень 2006 року складає 11344,84 грн.

Тобто, загальна сума податку з доходів фізичних осіб, що утримана із заробітної плати позивача за період з 2004-2006 року складає 19648,21 грн.

Крім того, в довідці, що надана Апеляційним судом Донецької області, зазначено, що фінансування на компенсаційні виплати відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.01.2004р. за №22-р не здійснювалось.

Сплата податку є конституційним обов'язком кожного громадянина України. Статтями 67 та 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, в тому числі сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У період до 01 січня 2004 року підставою для звільнення заробітної плати суддів від обкладання податком з доходів фізичних осіб був Указ Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року.

Відповідно до Указу Президента України від 25.12.2003 р. N1497/2003, Указ Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року з першого січня 2004 року втратив свою чинність.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" (далі Закон № 889) дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до підпункту "д" пункту 1.3 статті 1 Закону № 889 дохід із джерелом його походження з України - це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі дохід у вигляді заробітної плати, нарахований (виплачений, наданий) унаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України.

Згідно з п.п. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 цього Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи з виплати заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані та виплачені платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Тобто, відносини у сфері оподаткування доходів фізичних осіб безпосередньо врегульовані Законом № 889, який не передбачає пільг при сплаті податку для суддів.

Вичерпний перелік звільнених від оподаткування доходів передбачений у пункті 4.3 статті 4 вказаного Закону, і він не містить доходів суддів у вигляді заробітної плати.

Згідно з підпунктом 22.2 Закону № 889 у разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону.

Разом з тим, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р «Про деякі питання оплати праці суддів» Голові Конституційного Суду України та головам судів загальної юрисдикції дозволено здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям у розмірі до 100 відсотків посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за 4 квартал 2003 року.

Суд першої інстанції вважав, що здійснювати компенсаційні виплати суддям було правом, а не обов'язком голів відповідних судів.

Пунктом 2 визначено, що компенсаційна виплата здійснюється в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади.

Тобто, за висновками місцевого суду, позивачем не надано суду доказів того, що були дотримані всі умови для здійснення компенсаційної виплати у 2004 році, передбачені Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.01.2004 № 22-р., а відтак, право на отримання компенсаційної виплати у 2004 році у позивача не виникло. Стосовно вимог щодо 2005-2006 років, виплата такої компенсації законодавством не була передбачена.

Із зазначеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду може погодитись лише частково.

Щодо вимог позивача про стягнення втрати частини заробітку за 2005-2006 роки апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р «Про деякі питання оплати праці суддів» діяло лише протягом 2004 року, тому здійснення компенсаційних виплат за 2005, 2006 роки діючим законодавством не передбачено.

Проте суд першої інстанції не правильно застосував норми законодавства щодо вимог за 2004 рік.

Слід зазначити, що за цими позовними вимогами ОСОБА_2 Ворошиловським районним судом м. Донецька 9 лютого 2007 року (а.с.33-38) та Донецьким апеляційним адміністративним судом 6 листопада 2007 року (а.с.42-50) приймались судові рішення, які були скасовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 квітня 2010 року (а.с.51-55), а справа була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, внаслідок якого Донецьким окружним адміністративним судом прийнята оскаржувана постанова від 6 липня 2010 року.

При цьому суд касаційної інстанції визначив, що враховуючи вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р «Про деякі питання оплати праці суддів», суди при вирішенні спору повинні були встановити розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої позивачу за ІУ квартал 2003 року, розмір нарахованої заробітної плати позивача за кожен місяць 2004 року після сплати податку з доходів фізичних осіб, визначити різницю у втраті заробітку, якщо така мала місце, та вирішити питання про стягнення цієї суми на користь позивача.

Згідно ч.5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Відмовляючи в задоволенні позову за 2004 рік, суд першої інстанції зазначених положень процесуального законодавства не дотримався.

Більш того, в аналогічній справі Верховний суд України також дійшов висновку, що на користь судді слід стягнути компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік (постанова від 1 вересня 2009 року, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 4792730).

Вирішуючи заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги щодо стягнення компенсаційних виплат за 2004 рік, колегія суддів вважає їх обґрунтованими лише частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки, що надана Апеляційним судом Донецької області (а.с.60), сума середньомісячної заробітної плати позивача за IV квартал 2003 року складає 3985,51 грн.

Сума нарахованої заробітної плати після сплати податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_2 протягом 2004 року кожного місяця складає суму, меншу ніж середньомісячна заробітна плата, нарахована судді за IV квартал 2003 року (а.с.61).

Відтак, ОСОБА_2 має право на отримання компенсаційних виплат за 2004 рік.

Проте, компенсаційна виплата не повинна перевищувати втрати частини заробітку суддів, пов'язаної із справлянням податку відповідно до Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (абз.2 п.1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р «Про деякі питання оплати праці суддів»). Тому при визначенні розміру вказаної компенсації слід враховувати не різницю між загальним розміром заробітної плати протягом 2004 року в порівнянні з середнім розміром заробітної плати протягом ІУ кварталу 2003 року (стовбець 6 довідки Апеляційного суду Донецької області №471 а.с.61), а лише безпосередні втрати частини заробітку судді, повязані зі справлянням податку з доходів фізичних осіб (стовбець 3 довідки Апеляційного суду Донецької області №471 а.с.61).

При цьому абз.1 п.1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р «Про деякі питання оплати праці суддів» передбачений граничний розмір цієї компенсації до 100% посадового окладу.

Згідно довідки апеляційного суду Донецької області (а.с.73) протягом 2004 року розмір посадового окладу ОСОБА_2 складав 490 гривень.

Тому в грудні 2004 року позивач має право на компенсаційні виплати не в розмірі 500,96 гривень, а в сумі 490 гривень.

Загальний розмір компенсаційних виплат за 2004 рік складе 3139,58 гривень, виходячи з наступного розрахунку: січень - 206,19 грн., лютий - 218,72 грн., березень - 235,83 грн., квітень - 218,72 грн., травень - 218,72 грн., червень - 218,19 грн., липень - 233,12 грн., серпень - 355,80 грн., вересень - 215,51 грн., жовтень - 256,42 грн., листопад - 272,36 грн., грудень - 490 грн.

Та обставина, що згідно п.2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р «Про деякі питання оплати праці суддів» компенсаційна виплата мала здійснюватися в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади не є перешкодою для задоволення позову, виходячи з наступного.

Положення п.2 вказаного розпорядження розраховані на його беззаперечне виконання і відсутність спору, визначають лише джерело надходження коштів на цю цілі.

Разом з цим, передбачені законодавством пільги, компенсації, гарантії суддям не можуть ставитись у залежність від належного бюджетного фінансування, тому належні суми підлягають стягненню.

Головним розпорядником бюджетних коштів на утримання судів є Державна судова адміністрація України.

Для здійснення видатків на виконання судових рішень на користь судів Законом України від 27.04.2010 № 2154-УІ «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (Додаток №3) передбачено бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів» (код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету - 0501150, код функціональної класифікації видатків та кредитування державного бюджету - 0330).

У звязку з цим у Державному казначействі України Державною судовою адміністрацією України відкрито рахунок № 4024. Необхідність зазначення в судовому рішенні вищеназваної бюджетної програми і відповідного рахунку, як такого, з якого має бути здійснене списання коштів, визначено в спільному листі Верховного суду України та Державної судової адміністрації України від 21.03.06 № 18-1603/06.

Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в певній частині, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення позову.

Керуючись ч.1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 липня 2010 року у справі № 2а-15208/10/0570 скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Апеляційного суду Донецької області, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України «про стягнення втрати частини заробітної плати, повязаної з утриманням податку з доходів фізичних осіб» - задовольнити частково.

Стягнути з Державної судової адміністрації України з рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритому у Державному казначействі України, МФО 820172, на користь ОСОБА_2 3139 (три тисячі сто тридцять девять) гривень 58 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: К.П.Горбенко

ОСОБА_3