Справа № 490/859/14-а (2-а/490/1166/14)
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м.Київ К/800/62838/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Донець О.Є.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Миколаївської міської ради на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 квітня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради, в якому просила скасувати рішення від 28 серпня 2013 року №30/8 «Про скасування п.3 рішення виконавчого комітету Центральної районної ради м.Миколаєва № 28 від 20 березня 1998 року».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала про неправомірність скасування органом місцевого самоврядування раніше прийнятого рішення.

Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року, позов задоволено; визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської міської ради від 28 серпня 2013 року №30/8 «Про скасування п.3 рішення виконавчого комітету Центральної районної ради м.Миколаєва № 28 від 20 березня 1998 року».

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Миколаївська міська рада звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позову.

У касаційній скарзі відповідач зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Миколаївська міська рада не порушила вимог законодавства, чинного у період його прийняття, діяла у спосіб та порядок, що передбачені законодавством.

ОСОБА_2 у поданих запереченнях просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 березня 1998 року виконавчим комітетом Центральної районної ради прийнято рішення №28 «Про благоустрій квартир, будівництво прибудов, закріплення приміщень, змінення житлової та загальної площі», відповідно до п.3 якого за ОСОБА_2 закріплено підсобне приміщення розміром 3,90 х 7,90 м.кв, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням від 28 серпня 2013 року №30/8 «Про скасування п.3 Рішення виконавчого комітету Центральної районної ради м.Миколаєва від 20 березня 1998 року №28 «Про благоустрій квартир, будівництво прибудов, закріплення приміщень, змінення житлової та загальної площі» Миколаївська міська рада, розглянувши звернення адміністрації Центрального району Миколаївської області від 18 червня 2013 року стосовно скасування п.3 рішення виконавчого комітету Центральної ради м.Миколаєва від 20 березня 1998 року №28, яким було закріплено підсобне приміщення АДРЕСА_1 за гр.ОСОБА_2, керуючись рішенням Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року за №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) п.15 ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішила скасувати п.3 рішення виконавчого комітету Центральної районної ради м.Миколаєва від 20.03.1998 №28 Про благоустрій квартир, будівництво прибудов, закріплення приміщень, змінення житлової та загальної площі».

Відповідно до ст.19 Конституцій України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як встановлено ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про місцеве самоврядування в України» визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно ст.144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частина 9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Підставою для скасування радою актів її виконавчих органів ради, відповідно до п.15 ч.1 ст.26 Закону, є їх невідповідність Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 «У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)»), в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Як вірно відзначено судами попередніх інстанцій при задоволенні позовних вимог, рішення виконавчого комітету Центральної районної ради м.Миколаєва від 20 березня 1998 року №28, відповідно до п.3 якого за позивачем закріплено підсобне приміщення АДРЕСА_1, виконане, ОСОБА_2 здійснила приватизацію квартири АДРЕСА_1, включаючи надані їй нежитлові приміщення. Зазначені обставини вбачаються із рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 06 лютого 2014 року у справі № 490/5884/13-ц за позовом Миколаївської міської ради до родини Павлюк про визнання незаконними та скасування розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності на АДРЕСА_1.

Рішення відповідача щодо скасування п.3 рішення виконавчого комітету Центральної районної ради м.Миколаєва від 20 березня 1998 року №28 «Про благоустрій квартир, будівництво прибудов, закріплення приміщень, змінення житлової та загальної площі» не відповідає вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За вказаними обставинами суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Виходячи з визначених ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України меж перегляду судових рішень, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі та позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, у судової колегії відсутні підстави для спростування встановлених судом першої та апеляційної інстанцій обставин справи, тоді як доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Миколаївської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 квітня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді