Справа № 813/2419/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року № 813/2419/15

о 12 год., 55 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Преміум Ресурс», представник - не прибув
до Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, представник - не прибув
про скасування постанови, зобов'язання вчинити дії

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта Преміум Ресурс» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайнного управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині комплексу за адресою: Львівська обл. Радехівський р-н, м. Радехів, вул. Витківська, буд. 35 та зобов'язання відповідача зняти арешт накладений на вказаний комплекс.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ТОВ «Стоянівнасіння» (боржником у виконавчому провадженні) 12.02.2013 року підписано іпотечний договір з метою забезпечення грошових зобов'язань ТОВ «Стоянівнасіння» перед позивачем. Предметом іпотеки є нерухоме майно, на яке накладено арешт спірною постановою від 17.11.2014 року. позивач зазначає, що спірна постанова порушує права позивача, як іпотекодержателя в частині переважного права задоволення вимог забезпечених іпотекою. Також спірна постанова порушує права позивача, як власника арештованого майна.

Представник позивача в судове засідання не прибула, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала повністю надала суду додаткові пояснення щодо неправомірності спірної постанови через неспіврозмірність суми стягнення з вартістю арештованого майна і пріоритетність вимог іпотекодержателя.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення за № 00311122, в жодне судове засідання прибуття уповноваженого представника не забезпечив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

17.11.2014 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно, що належить божнику ТОВ «Стоянівнасіння».

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» за № 606-ХІV від 21.04.1999 року із змінами і доповненнями в редакції чинній на момент спірних правовідносин, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем також шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 57 цього ж Закону, постановами, передбаченими частиною другою цієї статті ж, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 60 цього ж Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог по даній справі, оскільки згідно ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку», ст. 1 якого встановлює, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим же Законом. В справі відсутні будь-які належні та допустимі докази невиконання ТОВ «Стоянівнасіння» перед позивачем на момент спірних правовідносин (17.11.2014 року) забезпеченого іпотекою зобов'язання, відтак спірна постанова на момент її прийняття жодним чином не порушувала прав позивача, як іпотекодержателя в частині переважного права задоволення вимог забезпечених іпотекою. Також не може бути підставою для скасування спірної постанови, обґрунтування позивача про порушення його права, як власника арештованого майна, оскільки ухвала про затвердження мирової угоди, за якою позивач набуває права власності на арештоване майно датована 04.03.2015 року, тобто вже після винесення спірної постанови.

Не є підставою скасування спірної постанови неспіврозмірність суми стягнення з вартістю арештованого майна, оскільки відповідач згідно ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» праві був накласти арешт на все майно боржника.

Відтак позовні вимоги в частині скасування спірної постанови, задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобов'язання відповідача зняти арешт, оскільки для відповідача законодавцем чітко встановлено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»). Позивач жодними належними та допустимими доказами не підтвердив наявність та невиконання відповідачем вказаного покладеного на нього обов'язку.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Таким чином, з врахуванням ст. 162 КАС України, позовні вимоги позивача про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також зобов'язання відповідача зняти арешт, задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанову складено в повному обсязі 03.08.2012 року.

Суддя Гавдик З.В.