Справа № К/9991/39504/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2015 р. м. Київ К/9991/39504/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Головчук С.В.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Біляївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, третя особа ОСОБА_5 про поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зарахування вимушеного прогулу до загального строку вислуги років,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2007 року позивач звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом й зазначав, що судовим рішенням від 09 жовтня 2006 року його поновлено на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника міліції громадської безпеки Біляївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області, проте відповідач відмовляється його виконувати та 23 серпня 2007 року виніс наказ про зміну дати звільнення.

Уточнивши позовні вимоги просив визнати дії начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області неправомірними, скасувати наказ від 23 серпня 2007 року № 456 о/с, зобов'язати довести до особового складу наказ про скасування наказу від 23 серпня 2007 року № 456, виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23 серпня 2007 року, відшкодувати моральну шкоду.

Також у липні 2006 року позивач звертався до адміністративного суду з вимогою скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області від 09 червня 2006 року № 472 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказ від 03 липня 2006 року № 261 о/с про звільнення за порушення дисципліни, поновити на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника відділу - начальника міліції громадської безпеки Біляївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області, зарахувати час вимушеної непрацездатності до служби в органах внутрішніх справ, виплатити заробітну плату з березня по липень 2006 року та час вимушеної непрацездатності. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що звільнення за порушення дисципліни у зв'язку з невиходом на службу без поважних причин є неправомірним оскільки поважність відсутності на роботі підтверджується довідками з лікувальних закладів та листками непрацездатності, а також звільнення відбулося під час його тимчасової непрацездатності.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2008 року постанову Приморського районного суду міста Одеси від 09 листопада 2006 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, після чого ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2008 року справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, начальника правового забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди об'єднано в одне провадження з адміністративною справою за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Після об'єднання адміністративних справ позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати неправомірним та скасувати накази начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 09 червня 2006 року № 472, від 03 липня 2006 року № 261 о/с та від 23 серпня 2007 року № 456 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ; зобов'язати поновити на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника відділу - начальника міліції громадської безпеки Біляївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області; виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 липня 2006 року; виплатити заробіток з березня по 17 липня 2006 року під час перебування у стані тимчасової непрацездатності; зарахувати час вимушеного прогулу до загального строку вислуги років в органах внутрішніх справ з 17 липня 2006 року; відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2010 року, позов задоволено частково: скасовано накази начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 09 червня 2006 року № 472 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, від 03 липня 2006 року № 261 о/с про звільнення та від 23 серпня 2007 року № 456 про зміну дати звільнення; поновлено на посаді заступника начальника відділу - начальника міліції громадської безпеки Біляївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області; стягнуто з Біляївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 липня 2006 року по час поновлення на роботі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2011 року відмовлено у задоволенні зави про винесення додаткового судового рішення щодо визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню.

У касаційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначало, що матеріалами службового розслідування підтверджено факти невиходу позивача на роботу, а підтвердженням поважності невиходу на роботу у зв'язку з захворюванням є листок непрацездатності, якого позивач не надав. У порушення вимог пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ середній заробіток за час вимушеного прогулу стягнуто більше ніж за один рік.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника відділу - начальника міліції громадської безпеки Біляївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

04 травня 2006 року затверджено висновок за матеріалами службового розслідування відповідно до якого встановлено факт невиходу позивача на службу без поважних причин 27, 28, 29 листопада та 24, 25 грудня 2005 року, 04, 05 лютого 2006 року, листки непрацездатності та листки звільнення від виконання службових обов'язків за місцем проходження служби не були надані.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 09 червня 2006 року № 472 за порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, вимог пунктів 2.6, 2.7, 2.13 вказівки Міністерства внутрішніх справ України від 29 січня 2004 року № 3851/Пв «Про порядок звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність», порушення службової дисципліни, що виразилося у невиході на службу без поважних причин 28, 29 листопада, 23 грудня 2005 року, 24 квітня, 22 травня 2006 року, неповідомленні керівництву про місце лікування та несвоєчасне надання листів звільнення від службових обов'язків за тимчасовою непрацездатністю на ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 03 липня 2006 року № 261 позивача звільнено у запас Збройних Сил України на підставі підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни).

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 23 серпня 2007 року № 456 о/с змінено пункт наказу від 03 липня 2006 року № 261 в частині дати звільнення - з 17 липня 2006 року.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач був відсутній на роботі з поважних причин, що підтверджується довідками медичних установ та листком непрацездатності, а тому порушення дисципліни не було.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію», Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Висновком службового розслідування та наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності встановлено невихід на роботу без поважних причин 28, 29 листопада, 23 грудня 2005 року, 24 квітня, 22 травня 2006 року. Проте судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач був відсутній на роботі з поважних причин, що підтверджується повідомленням головного лікаря Теплодарської центральної міської лікарні (звернення за медичною допомогою до лікаря-хірурга 28 листопада та призначення обстеження 29 листопада 2005 року з направленням до лікаря-травматолога), довідкою міської стоматологічної поліклініки №9 (відвідування 23 грудня 2005 року зприводу протезування зубів), листок непрацездатності з 22 квітня по 22 травня 2006 року.

Посилання відповідача, що поважність відсутності на роботі у зв'язку з поганим самопочуттям підтверджується лише листком непрацездатності, є неправомірним оскільки звернення за наданням медичної допомоги (одноразової) може бути оформлено довідкою лікаря з зазначенням дати та причини звернення.

Зміна дати звільнення у зв'язку з закриттям листка непрацездатності та виходом на роботу є неправомірним та не може вважатися належним захистом порушеного права позивача з урахуванням вимог статті 40 Кодексу законів про працю України.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для поновлення позивача на службі судами попередніх інстанцій перевірялися та правомірно були визнані необґрунтованими, а тому судові рішення в частині скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, поновлення на посаді ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Разом з тим, судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу неможна визнати законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Пунктом 24 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

На час виникнення спірних відносин та розгляду справи у судах попередніх інстанцій законодавством, яке регулює спірні відносини, було установлено обмеження у відшкодуванні заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року.

Аналогічний правовий висновок було викладено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 листопада 2013 року (справа № 21-352а13) та від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15).

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Наведений правовий висновок відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13).

З огляду на зміст наведених норм матеріального права колегія суддів приходить до висновку, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку, у межах одного року.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій зазначені положення Порядку обчислення середньої заробітної плати та пункту 24 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ не застосували, унаслідок чого їх рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу неможна визнати законними та обґрунтованими.

Касаційний суд не має повноважень встановлювати обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, зокрема, встановити розмір середнього заробітку, тому судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню, а справа в цій частині направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2010 року в частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ С.В. Головчук /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/