Справа № 2а/2370/1105/2012
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2012-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2012 року м.Черкаси

16 год. 35 хв. Справа № 2а/2370/1105/2012

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

при секретарі Сидорець І.С.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю);

представників відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю), ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Смілянської обєднаної державної податкової інспекції в Черкаській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.03.2012 №,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2012 до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_4 до Смілянської обєднаної державної податкової інспекції Черкаської області, в якій просить визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення Смілянської обєднаної державної податкової інспекції Черкаської області від 29.03.2012 №, згідно з яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 93777,00 грн. та штрафними санкціями в розмірі 23444,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем на підставі акту перевірки від 16.03.2012 №3/17/НОМЕР_1, є необґрунтованим та винесене всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки здійснення позивачем господарських операцій підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його повністю.

Відповідач заперечував проти задоволення позову,обґрунтовуючи це тим, що позивач фактично не здійснив господарські операції зі своїми контрагентами за відповідними угодами, і томунеправомірно сформував податковий кредит за серпень 2011 року на суму 72088,00 грн. та за вересень 2011 року на суму 21689,00 грн., в результаті чого було занижено зобовязання з податку на додану вартість за відповідний період. Безтоварність операцій відповідач обґрунтовував наступним: товарно-транспортні накладні на товар містять неправдиві дані щодо транспортних засобів та перевізника; відсутні трудові ресурси на прийняття товару в обємах, зазначених у видаткових накладних; реалізація прийнятого товару здійснювалася за ціною нижчою від закупівельної; основними постачальниками контрагента позивача згідно з даними податкової звітності за відповідний період є особи, які не могли реалізувати вказаний товар і не прозвітували фактично за його постачання.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець 31.07.2001 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), є платником ПДВ з 23.03.20091, що підтверджується відповідним свідоцтвом № 100344196.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на підставі наказу ДПІ у Шполянському районі Черкаської області від 02.03.2012 №62 провів позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 щодо дотримання правильності формування податкового кредиту у правовідносинах позивача із ФОП ОСОБА_5 (платник ПДВ згідно зі свідоцтвом від 21.10.2009 №100251024) за серпень-вересень 2011 року, за результатами якої складено Акт перевірки від 16.03.2012 № 3/17/НОМЕР_1 (далі по тексту - Акт).

Перевіркою встановлено порушення вимог п.3 ст.5, п.1 ст.7 Господарського кодексу України; підпунтку «а» п.185.1, п.187.1, п.188.1, п.198.1, п. 198.2, п.198.6 Податкового кодексу України (далі - ПКУкраїни), та зроблено висновок про заниження суми ПДВ в сумі 93777,00 грн., у т.ч. за серпень 2011 року в сумі 72088,00 грн. та вересень 2011 року в сумі 21689,00 грн. Порушення стосувалися виявлених ознак безтоварності операцій позивача у вищевказаному періоді за договором поставки від 23.08.2011 № 2308Т (далі договір №2308Т), укладного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі ФОП ОСОБА_5) на суму 1500 000, 00 грн.

Відповідач підписав вказаний Акт із запереченнями.

На підставі Акта податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.03.2012 № НОМЕР_2, яким збільшено позивачу суму податкового зобов'язання за податком на додану вартість у розмірі 117221,00 грн., з яких сума основного боргу 93777,00 грн. та штрафної санкції 23444,00 грн.

Позивач в адміністративному порядку рішення податкового органу не оскаржував.

Для вирішення справи суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що безтоварними відповідач визнав поставки лушпиння соняшникового, яке позивач придбавав з метою подальшої переробки та реалізації. Відповідно до п. 4.1 договору №2308Т постачальник зобовязується передати товар у власність покупця за ціною, передбаченою у специфікації за кожну одиницю товару. Термінів оплати та поставки товару договором не передбачені, хоча п.2.2 встановлює обовязок покупця прийняти товар від постачальника та здійснити за нього оплату в строки і порядку, передбаченими цим договором.

Відповідно до п.1.2 та 4.1 найменування, одиниця виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначаються специфікацією, що є додатком до договору.

Всупереч вказаним положенням договору, умови щодо строків оплати, термінів та пунктів поставки вказані у наступних специфікаціях на лушпиння соняшникове:

- №1 від 23.08.2011 на кількість 250,00 тон за ціною без ПДВ 1000,00 грн. на суму 300 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ);

- № 2 від 25.08.2011 на кількість 150,00 тон за ціною без ПДВ 1050,00 грн. на суму 189000,00 грн.(у т.ч. ПДВ);

- №3 від 15.09.2011 на кількість 100,00 тон за ціною без ПДВ 750,00 грн.на суму 90000,00 грн. (у т.ч. ПДВ);

- № 4 від 19.09.2011 на кількість 150,00 тон за ціною без ПДВ 620,83 грн. на суму 111750,00 грн. (у т.ч. ПДВ).

Термін поставки за цими специфікаціями визначено у 20 банківських дні з моменту отримання товару, в той час як рахунки-фактури, відповідно до яких виписано видаткові накладні, містять посилання на термін дії один день.

Згідно з даними платіжних доручень банку товар було оплачено позивачем ФОП ОСОБА_5 відповідно:

платіжне доручення від 23.08.2011 №397 на суму 108144,00 грн. з призначеннм платежу «за лушпиння згідно з рахунком-фактурою №СФ-29/10 від 23.08.2011»;

платіжне доручення від 31.08.2011 №404 на суму 180144,00 грн. з призначеннм платежу «за лушпиння згідно з договором №2308Т від 23.08.2011»;

платіжне доручення від 11.09.2011 №405 на суму 135204,00 грн. з призначеннм платежу «за лушпиння згідно з договором №2308Т від 23.08.2011»;

платіжне доручення від 05.10.2011 №432 на суму 40095,00 грн. з призначеннм платежу «за лушпиння згідно з договором №3008Т від 30.08.2011»;

платіжне доручення від 11.10.2011 №440 на суму 90040,70 грн. з призначеннм платежу «за лушпиння згідно з договором №3008Т від 30.08.2011».

Таким чином, не зважаючи на співпадання оплачених сум із вартістю товару за видатковими та податковими накладними, враховуючи, що вказувати призначення платежу має право лише платник, таким чином суд встановив, що у жовтні 2011 року було оплачено товар за іншим договором, ніж вказаним у податкових накладних, що не є належним доказом оплати товару за первинними бухгалтерськими документами, якими підтверджує реальність операцій позивач.

З письмових доказів суд встановив, що на кожну поставку ФОП ОСОБА_5 виписала відповідні податкові накладні:

- за видатковою накладною від 23.08.2011 №РН-000139 податкова накладна від 23.08.2011 №146 на суму 108144,00 грн. із вказівкою на ціну товару без ПДВ - 1000,00 грн.;

- за видатковою накладною від 25.08.2011 №РН-000151 податкова накладна від 25.08.2011 №155на суму 115197,40 грн. із вказівкою на ціну товару без ПДВ - 1049,96 грн.;

- за видатковою накладною від 26.08.2011 №РН-000152 податкова накладна від 26.08.2011 №156на суму 73946,60 грн. із вказівкою на ціну товару без ПДВ - 1049,96 грн.;

за видатковою накладною від 27.08.2011 №РН-000153 податкова накладна від 27.08.2011 №157на суму 135240,00 грн. із вказівкою на ціну товару без ПДВ - 1000,27 грн.;

- за видатковою накладною від 16.09.2011 №РН-0000227 податкова накладна від 16.09.2011 №229на суму 40095,00 грн. із вказівкою на ціну товару без ПДВ - 750,00 грн.;

- за видатковою накладною від 27.09.2011 №РН-000228 податкова накладна від 20.09.2011 №231на суму 9040,70 грн. із вказівкою на ціну товару без ПДВ 620,83,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.198 ПК Украни, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Враховуючи, що податкова накладна (далі ПН) виписується за правилами першої події, таким чином виписування ПН №231 з датою 20.09.2011 за відсутності факту оплати товару та враховуючи дату поставки, вказану у видатковій накладній від 27.09.2011, має неправомірний характер, а сама ПН є недійсною і не надавала права на формування податкового кредиту на суму 90040,70 грн.

Відповідно до ч.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (ч.6 ст.198 ПК України).

Суд встановив, що договірні умови про ціну та об'єми поставок, вказаних у специфікаціях, не відповідають ціні та об'єму поставки, вказаних у ПН, виписаних на договір поставки №2308Т на відповідні дати, що підтверджує укладання договору без реальної мети настання наслідків правочину та безпідставність складання первинних бухгалтерських документів.

Вищевказані видаткові накладні на товар мають посилання на рахунки-фактури, які, у свою чергу, жодних посилань на укладений договор не мають, натомість містять запис про відсутність замовлення на вказаний товар, що підтверджує, що виписування первинних бухгалтерських документів здійснювалося за умов відсутності укладеного договору.

На копіях видаткових накладних відсутнє розшифрування посади, прізвища та ініціали особи, яка приймала товар, а також дані довіреності особи, уповноваженої прийняти товар.

Ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон України № 996-XIV) встановлює, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Ст.9 Закону України № 996-XIV передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Обовязковими реквізитами первинних документів є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Судом встановлено, що товарно-транспортні накладні, згідно з якими перевозився товар, містять вказівки на транспортні засоби, які згідно з даними довідок управління ДАІ у Черкаській області УМВС не могли з технічних причин перевозити товар і не є за марками МАЗ. Згідно з показами свідка ОСОБА_6, який був уповноважений на прийняття товару протягом серпня-вересня 2011 року за відповідною довіреністю, він приймав товар від транпортних засобів марки МАЗ, який не належав отримувачу, а за його даними був транспортом постачальника. Отже це свідчить про те, що реально операції за вищевказаними видатковими та товарно-транспортними накладними не відбувалися.

Враховуючи посилання позивача на ТТН, як на доказ підтвердження поставки товару, суд вважає, що встановлення їх недійсності є додатковим підтвердженням відсутності операцій за відповідними видатковими накладними.Крім того, суд звернув увагу на те, що ТТН виписані наступними датами: №1 від 23.08.2011 на лушпиння вагою 40,01 тон; №2 від 23.08.2011 на лушпиння вагою 37,30 тон; №3 від 23.08.2011 на лушпиння вагою 38,19 тон; №4 від 23.08.2011 на лушпиння вагою 37,50 тон; №5 від 25.08.2011 на лушпиння вагою 39,01 тон; №6 від 25.08.2011 на лушпиння вагою 37,24 тон; №7 від 25.08.2011 на лушпиння вагою 40,05 тон; №8 від 25.08.2011 на лушпиння вагою 37,35 тон; №9 від 26.08.2011 на лушпиння вагою 38,92 тон; №10 від 26.08.2011 на лушпиння вагою 37,70 тон; №11 від 26.08.2011 на лушпиння вагою 29,23 тон; №12 від 26.08.2011 на лушпиння вагою 37,93 тон; №13 від 27.08.2011 на лушпиння вагою 39,84 тон; №14 від 27.08.2011 на лушпиння вагою 36,16 тон; №15 від 27.08.2011 на лушпиння вагою 39,18 тон; №16 від 27.08.2011 на лушпиння вагою 37,81 тон. Дані виписаних ТТН не відповідають договірним умовам з постачальником щодо дати замовлення, оплати, обсягам поставленого товару, а відповідно данимвидаткових та податкових накладних.

Відповідно до пояснень представника позивача приймання товару здійснювалося на його складі, водночас позивач не підтвердив належними та допустими доказами наявність потужностей для перевірки кількості товару за видатковими накладними. Суд встановив, що позивач не веде облік запасів у належному вигляді, не веде книги складського обліку товарно-матеріальних цінностей у прошитому і пронумеровано вигляді. Згідно з даними виписки книги складського обліку сировини за серпень-вересень 2011 року, поданих позивачем на підтвердження обліку товарно-матеріальних цінностей на складі, не співпадають дані в обсягах прийнятого на склад товару та отриманого за видатковими накладними. У стовпці, де відображається номер документа, на підставі якого облікується товар на складі, вказані дані невстановлених документів. Крім того, під час дослідження цього доказу у взаємозвязку з видатковими накладними на товар за вказаний період суд встановив, що у згідно з даними складу 25.08.2012 обліковувалося лушпиння соняшникове в обсягах більших, ніж згідно з відповідною видатковою накладною, а 26.08.2012 на складі в облік ввійшло менше, ніж згідно з відповідною видатковою накладною. За 26-27 вересня 2011 року в обліку було 79,85 тон лушпиння, в той час як згідно з видатковою накладною від 27.09.2012 отримано 120,860 тон, а 26.09.2011 видаткові накладні відсутні як такі.

Таким чином, всупереч даним податкового обліку позивача та ФОП Слісарчук щодо розглядуваних операцій в більшій мірі відсутні зміни активів, зобовязань чи власного капіталу у позивача.

Вказані суперечності підтверджують безтоварність операцій з ФОП ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю обліку такого товару відповідно до дат та обсягів товару за первинними бухгалтерськими документами.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Пунктом 9 ч.1 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Беручи до уваги лист ФОП ОСОБА_5 щодо походження товару, згідно з яким лушпиння соняшникове було куплене за готівку у ФОП ОСОБА_7 (платник фіксованого податку, реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_3), що підтверджується товарними чеками та накладними на товар за серпень-вересень 2011 року, суд під час дослідження в якості доказу податкової звітності позивача, ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7 встановив, що ці операції не задекларовані. Так, ні ФОП ОСОБА_7, яка не є платником ПДВ і основним видом діяльності якої є роздрібна торгівля з лотків та на ринках, ні ФОП ОСОБА_5 не відобразили у серпні та вересні 2011 року операції з придбання товару у неплатника ПДВ відповідно у додатку 7 до декларації про майновий стан і доходи та п.11.1 розділу ІІ декларації з ПДВ.

Орендоване ФОП ОСОБА_5 приміщення під склад загальною площею 52 кв.м. не дозволяє зберігати товар у обємах, вказаних у видаткових накладних для позивача.

Відповідно до акту перевірки ФОП ОСОБА_5 від 30.11.2011 №8174/17-311/НОМЕР_4 за період з 12.05.2008 до 30.09.2011 та даних податкової звітності за цей період основним та єдиним постачальником для неї лушпиння соняшникового є ТОВ «Будшляхмаш»,

основним видом діяльності якого було будівництво будівель і який не має основних фондів і найманого персоналу.

Вищевказані факти підтверджені належними доказами і є свідченням нереальності операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_5.

Позивач не обгрунтував правомірність формування валових витрат за вищевказаним договором поставки, не надав суду доказів, які б свідчили про порушення відповідачем норм чинного законодавства України та доказів на обґрунтованість позову. Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позовні вимоги про скасування рішення є безпідставними.

Керуючись ст.ст.159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Смілянської обєднаної державної податкової інспекції в Черкаській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.03.2012 №, згідно з яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 93777 грн. та штрафними санкціями в розмірі 23444 грн. відмовити повністю

2. Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення постанови у повному обсязі у порядку, передбаченому статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Копію постанови направити сторонам у справі.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 12.06.12