Справа № 643/3938/15-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 р. Справа № 643/3938/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Пянової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2015р. по справі № 643/3938/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора ДПС РДПС ВДАІ ХМУ м. Харкова ОСОБА_2

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

13.03.2015 року, ОСОБА_3 (далі по тексту ОСОБА_1М.) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Інспектора ДПС РДПС ВДАІ ХМУ м . Харкова ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача;

- постанову серії ПС2 №200228 від 21.02.2015 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), відносно позивача визнати протиправною та скасувати.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2015 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, визнати протиправними дії відповідача, а постанову ПС2 №200228 від 21.02.2015 року визнати протиправною та скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невірне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 30.07.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що водій автомобіля ВАЗ-2104", номер державної реєстрації АХ7709 АО, рухаючись по вул. Броненосця Потемкіна в м. Харкові, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.7.1, що регулює виїзд на вулицю з одностороннім рухом, чим порушив вимоги п.8.4.1 ПДР України, а після зупинки працівниками міліції не предявив їм для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на підставі чого були складені протоколи про адміністративне правопорушення від 21.02.2015 року серії АП1 №859342 (за ч.1ст.126 КУпАП) та серії АП1 №859341 (за ч.1 ст.122 КУпАП) та винесено відповідачем постанову від 21.02.2015 року серії ПС2 №200228 про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Не погодившись діями відповідача та постановою серії ПС2 №200228 від 21.02.2015 року, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови ПС2 №200228 від 21.02.2015 року про притягнення водія ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 850 гр.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції на підставі такого.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій субєкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для ухвалення постанови серії ПС2 №200228 від 21.02.2015 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122, ч.1 126 КУаАП відносно позивача слугували протоколи про адміністративне правопорушення від 21.02.2015 року серії АП1 №859342 (за ч.1 ст.126 КУпАП) та серії АП1 №859341 (за ч.1 ст.122 КУпАП) та пояснення свідків.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Свою незгоду з обставинами, зафіксованими в протоколах про адміністративне правопорушення від 21.02.2015 року серії АП1 №859342 (за ч.1ст.126 КУпАП) та серії АП1 №859341 (за ч.1 ст.122 КУпАП), позивач обґрунтовує тим, що він не порушував правила дорожнього руху, до протоколів не було долучено доказів, зафіксованих технічними засобами про скоєння адміністративного правопорушення, свідки яких було зазначено інспектором в протоколах, які були зупинені відповідачем після зупинки автомобіля позивача по справі, фіксували лише те, що не було передано в руки інспектора документи, а лише предявлено їх.

Колегія суддів зазначає, що згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками .

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем по справі не було надано доказів на підтвердження встановленого за допомогою технічних приладу адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем. Будь-яких інших доказів щодо того, що рухаючись по вул. Броненосця Потемкіна в м. Харкові, позивач не виконав вимоги дорожнього знаку 5.7.1, що регулює виїзд на вулицю з одностороннім рухом, чим порушив вимоги п.8.4.1 ПДР України, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - кінозйомки, відеозапису тощо, окрім адміністративного протоколу, відповідачем не надано.

Наданий до матеріалів справи протокол від 21.02.2015 року серії АП1 №859341 не містить посилань на будь-які інші докази, які підтверджують не виконання вимог дорожнього знаку 5.7.1, що регулює виїзд на вулицю з одностороннім рухом. Свідки, які були зазначені в зазначеному протоколі не могли свідчити про обставини порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, оскільки були зупинені відповідачем з метою засвідчити непредявлення ОСОБА_1 посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб.

Також, з наданого до матеріалів справи протоколу від 21.02.2015 року серії АП1 №859342, встановлено, що позивач відмовився від підпису адміністративного протоколу та в письмових поясненнях, в той же час про відмову від предявлення посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб не зазначено в протоколі.

Крім того, до вищевказаних протоколів було зазначено додатком постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 №200228, що свідчить про складення цієї постанови до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, дії інспектора щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення від 21.02.2015 року серії АП1 №859342 та серії АП1 №859341 та прийняття постанови ПС2 №200228 від 21.02.2015 року до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, є протиправними.

Згідно з п. 3.5 глави 3 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.03.2009 року №111 до завдань та функцій підрозділів ДПС віднесено, зокрема, забезпечення ефективного використання технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху (п. 3.5 глави 3 Інструкції №111).

До обов'язків працівників підрозділів ДПС входить кваліфіковано з'ясовувати обставини, які призводять до скоєння ДТП (п. 6.16 Інструкції №111).

Відповідно до ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Колегія суддів зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень встановлена презумція його вини. Презумція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем не було надано належних доказів в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 , ч.1 ст.126 КУпАП.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дій відповідача, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та протиправність постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №200228 від 21.02.2015 року, ухваленої відповідачем, відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч.1 ст.126 КУпАП, внаслідок чого спірна постанова підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції невірно були встановлені фактичні обставини та надана оцінка наявним у справі документам, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2015 року по справі №643/3938/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Інспектора ДПС РДПС ВДАІ ХМУ м Харкова ОСОБА_2.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 №200228 від 21.02.2015 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови виготовлений 31.07.2015 р.