Справа № 808/3513/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року 09:40Справа № 808/3513/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції

про зобовязання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30 червня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, в якому позивач просить суд зобовязати відповідача звернутися до Органу державної реєстрації прав (Державної реєстраційної служби України) для внесення до Державного реєстру прав запису про припинення обтяження (зняття арешту з майна), накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеною 03.11.2000 на виконання виконавчого напису №4043, виданого 28.09.2000 приватним нотаріусом нотаріального округу ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.11.2000, постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби, на виконання виконавчого надпису № 4043, виданого 28.09.2000 приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_2, накладено арешт на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Виконавчий надпис було видано на виконання договору застави від 07.09.1999, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, на забезпечення виконання договору позики. Договір застави припинив дію у зв'язку з виконанням договору позики. Про припинення дії договору застави позивач повідомив відповідача у 2001 році. В червні 2015 року, позивач довідався про те, що арешт не було знято. Після чого позивач звернувся до відповідача із заявою від 16.06.2015, для з'ясування причин залишення арешту. Згідно з відповіді відповідача 15222/1№230615, отриманої 23.06.2015, зняти арешт з майна або надати будь-яку інформацію - неможливо, оскільки архів було знищено.

Ухвалою суду від 03 липня 2015 року відкрито провадження по зазначеній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09 липня 2015 року.

09 липня 2015 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, пояснень, заперечень та витребуваних документів суду не надав. Про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з п. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглядати справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання представника позивача, а також положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, керуючись ч. 1 ст. 41 КАС України, не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу..

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи та надані докази, 03.11.2000, постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Комунарського районного управління юстиції ОСОБА_4, на виконання виконавчого надпису № 4043, виданого 28.09.2000 приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_2, накладено арешт на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (арк.5 справи).

Виконавчий надпис було видано на виконання договору застави від 07.09.1999, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, на забезпечення виконання договору позики (арк.7 справи).

Договір застави припинив дію у зв'язку з виконанням договору позики, про що безпосередньо зазначив заставодержатель - ОСОБА_1, в позовній заяві (арк.4 справи).

Як стверджує позивач, про припинення дії договору застави він повідомив відповідача у 2001 році (арк.4 справи).

16.06.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою, для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та з'ясування причин залишення арешту. Якщо виконавче провадження знищено, просив видати довідку на підтвердження вказаної обставини (арк. 8 справи).

Згідно з відповіді відповідача від 23.06.2015 за вих. 15222/1№230615, зняти арешт з майна або надати будь-яку інформацію - неможливо, оскільки архів було знищено (арк.9 справи).

Факт наявності арешту та підстав його накладення, підтверджується також відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (арк.6 справи).

Вважаючи, що він не є заставодержателем, та те, що юридичних підстав для арешту нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1, не існує, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606- XIV) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно із ст. 52 Закону №606- XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У відповідності із ст. 57 Закону №606- XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем в тому числі і шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Порядок та умови зняття арешту з майна визначені статтями 50, 60 Закону №606-XIV, згідно яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

В даному випадку відповідачем не надано суду доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо ОСОБА_5, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на її майно арешту. Позивач підтвердив, що він не є заставодержателем нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в звязку з виконання договору позики.

Згідно із ч.2 ст. 50 Закону №606- XIV, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону №606- XIV рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Хоча в даному випадку порядок накладення арешту на майно боржника не є предметом позову і не оспорюється позивачем, суд не знаходить підстав для висновку про неправомірність накладення такого арешту. Отже, начальник Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ не має підстав для винесення постанови про зняття арешту. В той же час виконавче провадження, в межах якого на майно ОСОБА_6 накладено арешт, на виконанні у відповідача не перебуває, воно знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання, враховуючи це, у державного виконавця відсутня можливість винести в межах цього виконавчого провадження постанову про зняття арешту з майна боржника.

Таким чином, на думку суду, належним способом захисту прав позивача буде зняття арешту з майна судом, що потребує виходу за межі позовних вимог.

З цього приводу слід зазначити, що в силу частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін та третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та з огляду на встановлені обставини, щодо відсутності підстав існування арешту майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який накладено постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Комунарського районного управління юстиції ОСОБА_4 від 03.11.2000, задовольнити позов частково шляхом зняття такого арешту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Вищезазначена норма кореспондується з ч.2 та ч.3 ст. 14 КАС України, відповідно до яких, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 60 Закону №606- XIV визначено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Крім того пп. 4.2.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5 встановлено, що у випадках, передбачених частиною пятою статті 60 Закону, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС.

Підставою для наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису про арешт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_2 є постанова державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Комунарського районного управління юстиції ОСОБА_4 від 03.11.2000 б/н про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Отже, зняття арешту з вказаного майна є підставою для внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Таким чином ,відсутня необхідність додаткового зобов'язання відповідача вчиняти дії передбачені чинним законодавством, а відтак, і немає підстав для задоволення позову в цій частині.

В даному випадку ще не відбулись дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, які б порушували права чи охоронювані Законом інтереси позивача, з урахуванням обставин викладених в даному судовому рішенні.

У разі, якщо в подальшому передбачені законодавством дії, відповідачем не будуть вчинені, з урахуванням даного судового рішення, позивач може звернутися з відповідним позовом до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зняти арешт з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_3 накладеного постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Комунарського районного управління юстиції ОСОБА_4, на виконання виконавчого надпису № 4043, виданого 28.09.2000 приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_2

3. В іншій частині позову слід відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) гривень 54 (пятдесят чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко