Справа № 2а-19104/09/0370
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2010-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2010 рокуСправа № 2а-19104/09/0370

Волинський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Чміль І.В.,

за участю прокурора Рибака А.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2 митниці ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 управління державного казначейства у Волинській області ОСОБА_6,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Приватного підприємства Денк ТПР до ОСОБА_2 митниці, ОСОБА_5 управління Державного казначейства у Волинській області про визнання нечинними рішення про визначення митної вартості товарів № 205000038/2099/300159/1 від 13.08.2009 року, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 205000038/2009/001153 від 13.08.2009 року та стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених платежів в сумі 4782,52 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Денк ТПР звернулось з адміністративним позовом до ОСОБА_2 митниці, ОСОБА_5 управління Державного казначейства у Волинській області про визнання нечинними рішення про визначення митної вартості товарів №205000038/2099/300159/1 від 13.08.2009 року, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №205000038/2009/001153 від 13.08.2009 року та стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених платежів в сумі 4782,52 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 липня 2009 року між ПП «Денк ТПР» та польською фірмою «GMS CORPORATION» SP.Z.O.O. було укладено контракт №24/07/09. Згідно даного контракту позивачем придбано комплектуючі до воріт (труби з чорних металів, профілі, виготовлені з плоского прокату, вироби гумові). Вказана партія товару у кількості 7699 кг на загальну суму 91218,96 грн.

13 серпня 2009 року на ОСОБА_2 митницю були подані усі необхідні, належним чином оформлені документи, однак відповідач відмовив у митному оформленні вказаного товару, видавши 13.08.2009 року картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та в той же день прийняв рішення про визначення митної вартості товарів згідно резервного методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, вказавши, що джерелом інформації для визначення митної вартості є цінова база даних Державної митної служби України.

Вважає, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства України безпідставно відмовлено в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів та визначено митну вартість імпортованого товару ПП Денк ТПР за резервним методом і внаслідок застосування такого методу (замість першого основного) позивач надмірно сплатив до Державного бюджету податок на додану вартість у розмірі 4782,52 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що ввезений товар є сировиною, а не готовим виробом. Також наголосила, що позивачем подавались всі необхідні документи для митного оформлення товару, в тому числі платіжне доручення в іноземній валюті або банківських матеріалах №9 від 06 серпня 2009 року. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_2 митниці адміністративний позов не визнали. В усних та письмових запереченнях зазначили, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було перевірено подані для митного оформлення документи, з яких встановлено, що декларантом в порушення пункту 7 Постанови КМУ №1766 не подано банківські платіжні документи, що підтверджують вартість товару, у звязку з чим винесено картку відмови. Вважають, що рішення про визначення митної вартості товарів прийнято відповідно до вимог МК України, оскільки митна вартість заявленого товару є нижчою від наявної у митного органу інформації про рівень цін на такі товари.

Представник відповідача ОСОБА_5 управління казначейства України у Волинській області позов не визнала. Суду пояснила, що відповідні документи (висновок) на повернення платнику помилково або надміру сплачених митних податків до казначейства не подавався та відсутні дані про сплату позивачем до державного бюджету митних платежів. Просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні прокурор підтримав заперечення митниці та вважає, що дії відповідача щодо винесення карток відмови та визначення митної вартості товару відповідають вимогам чинного законодавства. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в звязку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що відповідно до контракту №24/07/09 від 24 липня 2009 року, укладеного між ПП «Денк ТПР» та польською фірмою «GMS CORPORATION» SP.Z.O.O. позивачем придбано комплектуючі до воріт (труби з чорних металів, профілі, виготовлені з плоского прокату, вироби гумові) на загальну суму 91218,96 грн. у кількості 7699 кг. Поставка товару здійснювалась на умовах ЕХW згідно Правил «Інкотермс-2000».

Для проведення митного оформлення підприємством було подано до ОСОБА_2 митниці наступні товаросупровідні документи: контракт №24/07/09 від 24.07.2009 року, специфікації від 11.08.2009 року, міжнародну товарно-транспортну накладну СМR №000626 від 11.08.2009 року, рахунок-фактура (інвойс) №48/09/08 від 11.08.2009 року, сертифікат про проходження товару PL/MF/AC 0391134 від 11.08.2009 року, вантажно-митну декларацію №205030033/9/001592 від 13.08.2009 року.

13.08.2009 року відповідачем було видано Картку відмови у прийнятті вищевказаної митної декларацій з тих підстав, що митна декларація не може бути прийнята, товари не підлягають митному оформленню згідно вимог ПКМУ №1766 від 20.12.2006 року та прийнято рішення про визначення митної вартості товарів за резервним методом визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, зазначивши, що джерелом для визначення митної вартості є цінова інформація ЦБД ДМСУ.

Згідно статті 259 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 262 МК України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Згідно приписів статті 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 року №339 затверджено Порядок здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, який установлює процедуру здійснення митними органами контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення і після закінчення операцій їх митного контролю, митного оформлення та пропуску через митний кордон України, а також донарахування обовязкових платежів (далі Порядок). Пунктом 2 Порядку визначено, що контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до статті 41 Митного кодексу України шляхом: 1) проведення: перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, згідно з Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року N1766 (Офіційний вісник України, 2006 р., N51, ст.3417); усного опитування посадових осіб підприємств і громадян, а також консультацій з декларантом з метою обміну інформацією, що стосується певної зовнішньоекономічної операції та впливає на вартість товарів; митного огляду товарів для визначення характеристик, які впливають на рівень їх митної вартості; 2) порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з: рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів; 3) застосування інших передбачених Митним кодексом України та законами з питань митної справи форм контролю.

Судом встановлено, що при здійсненні митного контролю та митного оформлення товару, ввезеного на адресу позивача, відповідачем було зясовано, що митна вартість задекларованого товару є значно нижчою за митну вартість на такі ж товари, зазначеній в ціновій інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України.

Відповідно до пункту 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

З матеріалів справи вбачається, що декларантом для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів не надано ОСОБА_2 митниці при розмитненні товару банківське платіжне доручення № 9 від 06.08.2009 року.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що вищевказане платіжне доручення подавалось відповідачу, оскільки суду не надано жодного доказу в підтвердження подачі зазначеного вище документу. Крім того, ні в позовній заяві, ні в заяві про дозвіл на випуск у вільний обіг товарів під гарантійне зобовязання, ні в картці відмови та в рішенні про визначення митної вартості товару, не зазначено відомостей про подання декларантом платіжного доручення від 06.08.2009 року.

Судом також не береться до уваги посилання позивача на ту обставину, що подання зазначеного вище платіжного доручення не є обовязковим при митному оформленні в звязку з тим, що згідно до умов контракту № 24/07/09 від 24 липня 2009 року, а саме пунктом 4.2 покупець, тобто позивач здійснює 100 % попередню оплату кожної партії товару шляхом перерахунку коштів на рахунок продавця. Отже, подання платіжного доручення відповідно до пункту 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 є обовязковим.

Згідно статті 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем на законних підставах винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 205000038/2009/001153 від 13.08.2009 року.

Відповідно до статті 265 МК та пункту 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою КМУ від 09.04.2008 року №339, митницею було здійснено порівняння заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних та аналогічних товарів, митне оформлення яких вже було здійснено згідно з ціновою базою даних ЦБД ДМСУ.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобовязати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Відповідно до статті 259 МК - митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до Наказу ДМС України від 01.06.07 року №455 Про внесення змін до Методичних рекомендацій із застосуванням окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, під час здійснення митного контролю й митного оформлення окремих видів товарів, які визначені Держмитслужбою для поглибленого контролю за правильністю визначення їх митної вартості із застосуванням положень статті 265 МК, посадова особа митного органу, що здійснює такий контроль, використовує інформацію бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України, а також електронного та/або паперового бюлетеня огляд цін українського та світового товарних ринків, біржову інформацію про ціни на товари та/або сировину, інші інформаційні джерела, де наведено цінові характеристики таких товарів та/або сировини.

Основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються.

Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій статті 266 МК методів. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Як зазначено представниками відповідача, метод №1 за ціною укладеного контракту № 24/07/09 від 24 липня 2009 року щодо товарів, які імпортуються не був застосований, з тих причин, що позивачем при митному оформленні не було надано банківського платіжного документа, а також інших платіжних або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару, крім наданого вище вказаного контракту, міжнародної товарно-транспортної накладної, рахунок фактуру (інвойс), та пакувальний лист, у митного органу виникли сумніви стосовно ціни товару, провівши порівняння рівня вартості ідентичних, або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено,а також наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари, та сировину. За таких обставин митний орган прийняв рішення про неможливість прийняття методу визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються для цілей митної оцінки.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог ст.ст. 268,269 МК України за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог ст. 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 273 цього Кодексу.

Представниками ОСОБА_2 митниці у судовому засіданні доведено, а представником позивача не спростовано неможливість застосування будь-яких інших перелічених у статті 266 МК методів, крім резервного.

Суд також не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що ввезені на територію України сталеві профілі, труби з чорних металів, зварні, оцинковані, прямокутного поперечного перерізу, вироби гумові: прокладка для ущільнення воріт не є товаром, а є сировиною, оскільки декларантом власноручно у ВМД було вказано УКТ ЗЕД, які відповідають коду товару, а не сировині.

В судовому засіданні встановлено, що позивач при розмитненні товару не подав до ОСОБА_2 митниці обовязкових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме банківських платіжних документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У відповідності із статтею19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а це означає, що діяльність зазначених органів, посадових осіб повинна здійснюватися на основі правових актів, у їх межах і за процедурою, встановленою цими актами.

З урахуванням вимог чинного законодавства України та не наданням позивачем необхідних документів для визначення митної вартості товару, суд вважає, що ОСОБА_2 митницею доведено правомірність прийняття рішення №205000038/2009/300159/1 від 13.08.2009 року, щодо визначення митної вартості товару за резервним методом.

Оскільки рішення №205000038/2009/300159/1 від 13.08.2009 року, прийняте відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства, то в задоволенні вимоги позивача про зобовязання відповідача (ОСОБА_5 управління казначейства у Волинській області) про повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 4782,52 грн. слід також відмовити.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони у відповідності з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, на якого покладено обовязок по доведенню правомірності прийнятого ним рішення, надано суду обґрунтовані докази щодо необхідності винесення картки відмови та визначення митної вартості імпортованого позивачем товару із застосуванням резервного методу.

Твердження позивача щодо неправомірності застосування автоматизованої інформаційної бази ДМСУ судом до уваги не береться, оскільки її використання визначено постановою Кабінету Міністрів України № 1044 від 26.12.1995 року «Про заходи щодо забезпечення контролю за зовнішньоекономічною діяльністю та валютного контролю».

Керуючись статтями 11, 17, 158, частиною третьою статті 160, статтями 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного Кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження» суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства Денк ТПР до ОСОБА_2 митниці, ОСОБА_5 управління Державного казначейства у Волинській області про визнання нечинними рішення про визначення митної вартості товарів №205000038/2099/300159/1 від 13.08.2009 року, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 205000038/2009/001153 від 13.08.2009 року та стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених платежів в сумі 4782,52 грн., відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений ст.186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі - з 08 лютого 2010 року. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_7 Лозовський