Справа № П/811/2895/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2015 рокусправа № П/811/2895/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі №811/2895/14 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

26 серпня 2014 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 28.10.2014 року , просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Кіровоградської обєднаної держаної податкової інспекції № від 15.08.2014 року, визнати протиправною та скасувати Вимогу (без номера) від 15.08.2014 року Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції про зобовязання фізичної особи підприємця ОСОБА_1 сплатити борг (недоїмку) в сумі 85 300.77 грн., визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.08.2014 р. №; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції № від 15.08.2014 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що податковим органом за наслідками проведеної перевірки зроблено хибний висновок про порушення позивачем приписів чинного податкового законодавства під час формування екологічного податку та податку з доходів фізичних осіб, у звязку з чим, протиправно нараховано позивачу до сплати суми грошових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, екологічного податку та сум єдиного внеску, а також безпідставно застосовано до позивача суми штрафних санкцій.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 15 серпня 2014 року, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 35 683,45 грн. за основним платежем та 8 920,87 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафів); визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 15 серпня 2014 року, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з екологічного податку в розмірі 4,13 грн. основного платежу та 681,04 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів); визнано протиправним та скасовано рішення № від 15 серпня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано 8 117,32 грн. штрафних санкцій; визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 серпня 2014 року, винесену Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов'язано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 85 300,77 грн.

Не погодившись з рішенням суду Кіровоградська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувані рішення є законними та обґрунтованими, прийняті у відповідності до вимог Законів та Конституції України, в рамках власних повноважень, відтак підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 15 липня 2014 року по 28 липня 2014 року посадовими особами Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 04.08.2014 року №566/11-23-17-01/НОМЕР_1.

За наслідками проведеної перевірки податковий орган дійшов наступного висновку.

Перевіркоб пунктів 2.1,2.3, 2.4, 2.6, 2.7.1, 2.7.2, 2.7.4, 2.7.5., 2.7.6, 2.7.7., 2.8, 2.9 плану перевірки порушень не встановлено.

Документальною плановою виїзною перевіркою встановлено порушення само зайнятою особою ФОП ОСОБА_1:

- пп. «а» п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) - неналежне ведення обліку в частині визначення витрат за перевіряє мий період;

- п. 49.2 пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 250.9 ст. 250 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), ФОП ОСОБА_1 податно податкові декларації з екологічного податку за ІІІ квартал 2011 року, ІУ квартал 2012 року та І, ІУ квартали 2013 року;

- п.240.1.3, ст. 240, п. 249.6 ст. 249 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-ІУ (із змінами та доповненнями ) визначено суму податкового зобовязання з екологічного податку на загальну суму 4.13 грн., в т.ч. за 2011 рік в сумі 0.75 грн., за 2012 рік в сумі 0.75 грн., за 2013 рік в сумі 2.63 грн..

- п. 2 частини 1 ст.7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) визначено суму податкового зобовязання з єдиного внеску на загальну суму: 77183.45 грн., в тому числі за 2011 рік 31691.29 грн., 2012 рік 21780.44 грн., та за 2013 рік на суму 23711.72 грн..

- пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2577-УІ (із змінами та доповненнями) визнано суму податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 35683.45 грн., в т.ч. за 2011 рік в сумі 15432.95 грн., за 2012 рік в сумі 9415.18 грн., за 2013 рік в сумі 10835.32 грн..

На підстави висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення рішення:

№ від 15.08.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування всього на суму 44604.32 грн., в тому числі за основним платежем на суму 35683.45 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8920.87 грн..

№000441701 від 15.08.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з екологічного податку на суму 685.17 грн., в тому числі за основним платежем на суму 4.13 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 681.04 грн..

Також, податковим органом прийнято рішення №000443703 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.08.2014 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 8117.32 грн. та винесено вимогу(без номера) від 15.08.2014 року про сплату позивачем (боргу) недоїмки з ЄСВ у сумі 85 300,77 грн..

Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень рішень № та №000441701 від 15.08.2014 року, вимоги та рішення №000443703 від 15.08.2014 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача є незаконними та необґрунтованими, прийнятими в порушення вимог чинного законодавства без належного дослідження всіх обставин, що мають значення для справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України передбачено, що доходи, що враховуються при обчислені об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2, та складаються з: доходу від операційної діяльності та інших доходів, які визначаються відповідно до п. 135.5, за винятком доходів, визначених у пункті 135.4 та у статті 136.

Відповідно п.137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, дохід від реалізації товарів визначається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визначається за датою складання акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

У п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України вказано, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи з положень пп. 14.1.181. п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Згідно із п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

У відповідності до п. 177.2.ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В свою чергу, згідно приписів п. 177. 4 ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на формування податку на прибуток фізичних осіб, у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг) під час провадження своєї господарської діяльності. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у звязку з господарською діяльністю платника, факт понесення витрат та сплати податку має підтверджуватися відповідними первинними документами.

В становлені обставини справи свідчать, що у ході документальної перевірки податковим органом зроблено висновок про заниження позивачем чистого доходу, як бази нарахування єдиного внеску, в сумі 237 889,65 грн., у т.ч.:

- за 2011 рік в розмірі 102 886,36 грн.,

- за 2012 рік на 62 767,83 грн.,

- за 2013 рік на 72 235,46 грн.

Вказаного висновку податковий орган дійшов з огляду на те, що в порушення приписів норм податкового законодавства ФОП ОСОБА_1 до складу задекларованих витрат включено витрати не операційної діяльності з придбання запасних частин та шин в перевіряємий період.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що самозайнята особа ФОП ОСОБА_1 зареєстрував підприємницьку діяльність у виконавчому комітеті Кіровоградської міської ради м. Кіровограда. 13.09.1999 року позивача взято на облік в Кіровоградській ОДПІ, код основною економічної діяльності 49.41 вантажний автомобільний автотранспорт.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу №76703, №76704, №552326, №946000 позивач є власником вантажних автомобілів марки MAN, RENDERS та LAMBERET.

Вказані автомобілі використовується позивачем для надання послуг з автомобільного вантажоперевезення, на підтвердження цього факту позивачем надано рахунки фактури, товарно транспортні накладні, контракт заявки, акти виконаних робіт (послуг), договори заявки, транспортні заявки. Вказані документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Як вбачається за матеріалів справи податковим органом не оспорюється реальність здійснення господарських операцій позивачем з надання автотранспортних послуг, під час розгляду справи відповідачем не порушується питання стосовно доведеності використання ФОП ОСОБА_1 в своїй господарській діяльності належних йому автомобілів.

В свою чергу, податковий орган вважає, що позивач не мав право відображати в витратах, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування, витрат на утримання та ремонт автомобілів.

У відповідності до пункту п.138.1 статті 138 Податкового кодексу України що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

У відповідності до п.138.4. ст.138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.138.8. ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці;

- амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

- загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

- вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

- інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Отже, законодавство розподіляє основні засоби на основні засоби загальновиробничого та основні засобі загальногосподарського використання. При цьому витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення відносяться до витрат операційної діяльності, а витрати на утримання основних засобів загальногосподарського використання - до інших витрат (п.п.138.8.5. та п.п.138.10.2 Податкового кодексу України).

При цьому, в складі загальновиробничих витрат відображаються витрати, пов'язані з організацією і управлінням виробництвом у виробничих підрозділах, а також витрати, пов'язані з утриманням і експлуатацією устаткування і транспортних засобів внутрівиробничого значення. Підставою для відображення витрат в складі загальновиробничих є первинні документи бухгалтерського обліку, що фіксують факт понесення платником таких витрат.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем з метою утримання та ремонту вантажних автомобілів, що використовуються ним для проведення основного виду господарської діяльності, протягом перевіряємого було придбано у контрагентів автомобільні запчастини, шини та послуги всього на суму 237 889,65 грн., у т.ч.:

- за 2011 рік в розмірі 102 886,36 грн.,

- за 2012 рік на 62 767,83 грн.,

- за 2013 рік на 72 235,46 грн.

Вказані витрати відображені позивачем в Книзі доходів та витрат №375/1 аз відповідні періоди.

На підтвердження факту придбання автомобільних запчастин та шин для вантажних автомобілів позивачем до суду надано рахунки фактури та видаткові накладні, рахунки на оплату, податкові накладні, накладні.

Факт використання отриманих запасних частин та шин для ремонту та утримання автомобілів позивача підтверджується актами про проведення дій по установці запасних частин та заміні паливно-мастильного масла №1- №11 за період з 2011 року по 2012 рік, №1-11 за 2013 рік.

Розрахунки із постачальниками запчастин, шин та паливно - мастильних матеріалів ФОП ОСОБА_1 було проведено у безготівковій формі про що свідчать виписки по банківських рахунках.

Відтак, з огляду на викладені обставини, та те, що використання позивачем вантажних автомобілів, про ремонт яких йдеться, обумовлено саме виробничою необхідністю, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 було правомірно у відповідності до вимог норм податкового законодавства сформовано витрати оперативної діяльності та враховано їх при визначення обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що У відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ (далі - Закон), платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Отже, правомірність нарахування позивачем податку на доходи фізичних осіб за період 2011-2013 рік свідчить про відсутність порушення з боку позивача порядку сплати ЄСВ, у звязку з чим вимога про сплату недоїмки з ЄСВ та рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату сум єдиного внеску носять протиправний характер та підлягають скасуванню.

В свою чергу, згідно з п.п.240.1.3 п.240.1 ст.240 Податкового кодексу України, платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема, розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання).

Відповідно до п.п.14.1.223 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, розміщення відходів - постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів.

У відповідності до п.п.242.1.3 п.242.1 ст.242 Податкового кодексу України, об'єктом та базою оподаткування є обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи» розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах.

Згідно п. "а" ст. 32 цього ж Закону з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів.

Пунктами 10, 11 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 року № 1218, місцеві державні адміністрації за погодженням з органами Мінекоресурсів на місцях до 1 лютого поточного року визначають перелік власників відходів, яким необхідно одержати ліміти на утворення та розміщення відходів на наступний рік. Органи Мінекоресурсів на місцях до 1 березня поточного року надсилають на адреси власників відходів повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на наступний рік.

Метріали перевірки не містять дослідження факту, отримання позивачем повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на 2011-2013 роки, вказане свідчить про неможливість встановлення обсягу відходів, які на думку відповідача підлягали оподаткуванню позивачем за 2011 213 роки

В свою чергу, позивач наголошує на тому, що він не здійснює розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), не здійснює їх зберігання та захоронення, спеціально відведеного місця для розміщення відходів не має, та, як наслідок, відповідного дозволу на використання зазначених місць він не отримував. У випадку вичерпання ресурсу використання гумових автомобільних шин залишає їх, за погоджених умов, в пунктах заміни (шиномонтажах). Податковим органом не надано суду доказів на спростування зазначених тверджень позивача, у звязку з чим, висновок податкового органу про наявність зобов'язань з оплати екологічного податку є безпідставним.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі №811/2895/14 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко