Справа № 872/7225/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"27" липня 2015 р. справа № 185/2990/15-а (2-а/185/65/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. .

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року у справі № 185/2990/15-а (2-а/185/65/15) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними і зобовязання вчинити певні дії, третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив: визнати дії відповідача щодо відмови проведення перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді неправомірними; зобов'язати останнього провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з липня 2012 року, з жовтня 2012 року, з січня 2013 року, з грудня 2013 року.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді з січня 2013 року та з грудня 2013 року. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з січня 2013 року згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № Б-с-749 від 15.05.2014 року, та грудня 2013 року згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № Б-с-750 від 15.05.2014 року, але у розмірі, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням підвищення розміру прожиткового мінімуму, установленого для осіб, які втратили працездатність, у законодавчому порядку. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 25 липня 1983 року по 23 березня 2004 року позивач працювала суддею Павлоградського міського суду Дніпропетровської області. Відповідно до постанови Верховної ради України від 7 квітня 2005 року № 2536-IУ Про звільнення суддів наказом голови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.04.2005 року вона звільнена, у звязку з виходом у відставку на підставі чого ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 % від ставки працюючого на відповідній посаді судді, що станом на 01.01.2012 року складає 3 175 грн.12 коп.

У звязку з тим, що з липня 2012 року заробітна плата працюючих суддів збільшилась, позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання і виплату позивачу з січня 2013 року, з грудня 2013 року щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Листом відповідача від 02.06.2014 року № 3/124, позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, оскільки відповідно до ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів, який набрав чинності з 30.07.2010 року, перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни грошового утримання діючих суддів передбачений лише щодо суддів Конституційного Суду України. Згідно ж записів трудової книжки позивач працювала на посаді судді Павлоградського міськрайонного суду, у звязку з чим підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу відсутні.

При вирішенні спору колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 126 Коституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ( далі Закон № 2453-VI) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста статті 47).

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання, призначене як судді, який вийшов у відставку у 2005 році з Павлоградського міського районного суду Дніпропетровської області .

За правилами частини четвертої статті 47 Закону України «Про статус суддів» (далі Закон - № 2862-XII) судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Наведене правило було закріплене і у статті 138 Закону № 2453-VІ, згідно з частиною третьою якої у редакції, чинній до 1 жовтня 2011 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

1 січня 2012 року введено в дію статтю 129 Закону № 2453-VІ, якою по-новому врегульовано питання, пов'язані із суддівською винагородою.

Частиною третьою статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності з 1 жовтня 2011 року; далі Закон № 3668-VI), чинною на час виникнення спірних відносин, передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У частині п'ятій вказаної норми Закону визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами ПФУ за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України Рішенням від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці законодавцем визначено у відсотковому співвідношенні до грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, то у разі зміни (у напрямі збільшення) вказаної винагороди, у судді, який вийшов у відставку, з'являється право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, в той час як у пенсійного органу обов'язок здійснити відповідний перерахунок.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 24 березня 2015 року справа № 21-584а14.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає протиправною відмову органу Пенсійного фонду здійснити перерахунок позивачу довічного грошового утримання, оскільки наведеними нормами підтверджується що розмір довічного утримання, який призначено та виплачується судді у відставці, розраховується із розміру грошового утримання працюючого судді, тому у разі збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді повинен збільшуватися розмір довічного грошового утримання судді у відставці.

Разом з тим, з огляду на визнання Конституційним Судом України неконституційними частини третьої, першого, другого, третього речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI, в тому числі, і в частині обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність застосування такого обмеження щодо довічного грошового утримання позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив строк, з якого ОСОБА_1 має право на даний перерахунок.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовною заявою 17.03.2015 року, а отже, з урахуванням шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України для звернення до суду, сума щомісячного довічного утримання належить до перерахунку з 17.09.2014 року, а не з 01.01.2013 року, як помилково зазначив в постанові суд першої інстанції.

Таким чином, позовні вимоги щодо перерахунку пенсії за період з 01.01.2013 року по 16.09.2014 року підлягають залишенню без розгляду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року у справі № 185/2990/15-а(2-а/185/65/15) скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 17 вересня 2014 року згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № Б-с-750 від 15.05.2014 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 16.09.2014 року залишити без розгляду.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 73 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції, прийнята в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко