Справа № 754/3167/15-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/3167/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська О.В. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А
23 червня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Собківа Я.М.,
суддів: Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,
при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив зобов`язати відповідача визначити суму одноразової грошової допомоги у розмірі, що підлягає виплаті на підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 11 липня 2013 року по справі № 2а-669/2009, в сумі 69 957,00 грн.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.
Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити даний позов в повному обсязі.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 16.09.2009 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.04.2011 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 у справі № 2а-669/2009.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 11.07.2013 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано постанову Деснянського районного суду м. Києва від 16.09.2009 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29.04.2011 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано Київський міський військовий комісаріат та Міністерство оборони України здійснити виплату на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення.
На виконання вищевказаного судового рішення позивачу був виданий виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження.
Копію постанови про відкриття виконавчого провадження було надіслано на виконання до Міністерства оборони України.
Листом від 05.02.2015 року Міністерство оборони України повідомило позивача про неможливість виконання судового рішення без даних про розмір грошового забезпечення, яке отримував останній на день звільнення із Збройних Сил України (23.08.1993 року).
Вказані дії відповідача позивач вважає неправомірними, що в подальшому стало підставою для його звернення до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За змістом частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті Кабінет Міністрів України постановою № 499 затвердив Порядок, згідно з підпунктом 2 пункту 2 якого одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), зокрема інвалідам III групи, у разі настання інвалідності в період проходження військової служби, у розмірі 36-місячного грошового забезпечення.
Абзацом п`ятим підпункту 4 пункту 2 згаданого Порядку передбачено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби на день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.
За твердженням позивача, під час перебування його на військовій службі у період з 11 травня 1986 року по 31 травня 1986 році він брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У 1993 році він був звільнений зі служби у зв`язку із скороченням штатів, після чого продовжив службу в органах внутрішніх справ, а 31 жовтня 2000 року був звільнений у зв`язку з хворобою.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №587, виданого Центральною військово-лікарською комісією МВС України, захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.
14 січня 2008 року позивачу було встановлено III групу інвалідності, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК №002972.
20 січня 2014 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрито виконавче провадження ВП № 45138941 з виконання виконавчого листа № 2а-669/2009, виданого 05.09.2013 Деснянським районним судом м. Києва про зобов`язання Київського міського військового комісаріату та Міністерства оборони України здійснити на користь ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення.
30 квітня 2014 року Міністерство оборони України (фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ України) надало відповідь на звернення ОСОБА_1 у якому повідомило, що розмір грошового забезпечення за посадою, яка відповідає посаді офіцера координаційної групи управління Цивільної оборони Київського військового округу, становить в цілому 1 943,25 грн.
01 жовтня 2014 року Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив Державну виконавчу службу України та стягувача про неможливість виконання судового рішення у зв`язку з неможливістю обрахувати розмір одноразової допомоги, а 12.12.2014 року повідомив про необхідність подання довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1
Відповідно до вимог ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до пункту 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Зважаючи на те, що позивачем на момент розгляду справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції не було надано відомостей (даних) про розмір його грошового забезпечення, отриманого на день звільнення із Збройних сил України (23.08.1993р.), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач був позбавлений можливості у визначеному законом порядку обчислити розмір одноразової грошової допомоги позивача.
Крім того, як було вірно зазначено судом першої інстанції, при зверненні до суду позовом позивачем особисто було обраховано розмір одноразової грошової допомоги на підставі листа фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.04.2014 року, відповідно до якого розмір грошового забезпечення ним було розраховано станом на 14.01.2008 року, а не на момент звільнення позивача 23 серпня 1993 року.
За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Таким чином, апелянтом не було надано доказів на підтвердження заявлених ним вимог, а тому доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.
Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.