Справа № 826/2252/14
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ К/800/40863/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Калашнікової О.В.,

Леонтович К.Г.,

Васильченко Н.В.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року у справі №826/2252/14 за позовом ОСОБА_4 до Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області Петрук А.М., Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області Петрук А.М., Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, в якому просив: визнати протиправною відмову Управління Держземагентства у Макарівському районі Київської області щодо визначення та присвоєння кадастрового номера на земельну ділянку площею 0,301 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 Макарівського району Київської області, для ведення особистого підсобного господарства; визнати протиправною бездіяльність Управління Держземагентства у Макарівському районі Київської області щодо визначення та присвоєння кадастрового номера на земельну ділянку площею 0,301 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 Макарівського району Київської області, для ведення особистого підсобного господарства; зобов'язати Управління Держземагентства у Макарівському районі Київської області усунути перешкоди щодо отримання кадастрового плану та номеру на земельну ділянку згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 25.04.1998 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в с.Осикове Макарівського району Київської області; зобов'язати Управління Держземагентства у Макарівському районі Київської області здійснити визначення та присвоєння кадастрового номера на земельну ділянку площею 0,301 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 Макарівського району Київської області, для ведення особистого підсобного господарства; визнати неправомірними дії державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Макарівському районі Київської області Петрук А.М. щодо відмови у внесенні відомостей про земельну ділянку загальною площею 0,301 га, по АДРЕСА_1 в с. Осикове Макарівського району Київської області, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 25.04.1998 року, на підставі технічної документації із земелеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства до Державного земельного кадастру; зобов'язати державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Макарівському районі Київської області Петрук А.М. внести відомості щодо земельної ділянки загальною площею 0,301 га, по АДРЕСА_1 в с. Осикове Макарівського району Київської області, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 25.04.1998 року на підставі технічної документації із земелеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, та виконати всі передбачені чинним законодавством дії щодо включення запису про дану земельну ділянку до державного земельного кадастру та автоматизованої системи ПК «Кадастр».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним кадастровим реєстратором неправомірно відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав перетину ділянки позивача з іншими ділянками, оскільки, на його думку, питання щодо перетину ділянки позивача з іншими ділянками вже було предметом розгляду у судовому порядку, в процесі якого встановлено, що земельні ділянки не можуть накладатись.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 8 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням №РВ-013 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 02.09.2013 державним кадастровим реєстратором Петрук А.М. за результатами розгляду заяви позивача про внесення відомостей(змін до них) до Державного земельного кадастру від 02.09.2013 разом з доданими до неї документами прийняте рішення про відмову у внесенні відомостей(змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої і апеляційної інстанцій виходили з неможливості включення відповідачем до Державного земельного кадастру відомостей та внесення обмінних файлів на спірну земельну ділянку, оскільки у Державному земельному кадастрі відсутні відомості про спірну земельну ділянку, а відповідна технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості згідно вимог ч.ч. 13, 16 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" позивачем не подавалася.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 6 Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI(далі - Закон № 3613-VI) ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно ч.1 ст. 9 Закону № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У ст. 21 Закону № 3613-VI визначені підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру, зокрема відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Згідно ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Частиною четвертою ст. 24 Закону № 3613-VI встановлено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Пунктом 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051(далі - Порядок №1051), передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування(у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Судами було встановлено, що позивачем не було надано державному кадастровому реєстратору проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 5.3420 га, 10.6681 га, 0,0280 га. Разом із тим, дані земельні ділянки окремо не сформовані та є частками земельної ділянки за державним актом від 19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на право колективної власності на землю, які жодного разу окремо не реєструвались.

Колегія погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що реєстрації вказаних земельних ділянок передує їх окреме виділення та формування.

Натомість як встановлено судами позивачем не надано доказів щодо виділення часток земельної ділянки площею 5.3420 га, 10.6681 га, 0,0280 га з акту від 19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на право колективної власності на землю та їх окремого формування.

Згідно п. 115 Порядку №1051 державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно п. 73 Порядку №1051 державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку; за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 8 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: