Справа № 2а-18580/09/0370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2011-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 р. Справа № 80610/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді Олендера І.Я.,
суддів Улицького В.З., Коваля Р.Й.,
при секретарі судового засідання Корчинській О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2009 року в справі за адміністративним позовом Військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2009 року Військовий прокурор Луцького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати пункт 7 протоколу № 5 комісії Міністерства оборони України від 29 січня 2009 року про відмову у встановленні статусу учасника бойових дій та зобов`язання встановити такий статус.

Оскаржуваною постановою Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2009 року позов було задоволено повністю, скасовано пункт 7 протоколу № 5 комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із встановленням статусу учасників бойових дій, спірних питань встановлення статусу учасників війни та зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

З вказаною постановою суду першої інстанції не погодився відповідач Волинський обласний військовий комісаріат, який через свого представника подав апеляційну скаргу в якій покликається на те, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що згідно із протоколом та рішенням що оскаржуються комісія з питань розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначенням осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» прийняла рішення про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, оскільки такими можуть визнаватися особи, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали у державах, де у цей період велися бойові дії, якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або у забезпеченні бойової діяльності військ (флоту). Даних, що позивач, чи частина в якій він проходив службу безпосередньо брали участь у бойових діях, чи у забезпечені бойової діяльності військ не було, тому дії по відмові позивачу у визнанні його учасником бойових дій були вчинені на підставі та у спосіб, що визначені законодавством.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить її відхилити.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не явились, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України такий проведено у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд першої інстанції виходив із того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт проходження позивачем військової служби в період з 01.12.1968 року по 29.05.1970 року на території Чехословаччини та його участь у бойових діях на території вказаної країни. На підставі цього судом було зроблено висновок про те, що відмова комісії по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є неправомірною.

Із даними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується та вважає їх такими, що суперечать вимогам закону та обставинам справи, виходячи з таких міркувань.

Згідно із положеннями ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім того, статтею 6 цього Закону визначено перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій, до якого, крім інших категорій, віднесені учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України;

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 р. N 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території, що додається.

Дійсно до переліку включено держава Чехословаччина та період бойових дій на її території 20 серпня 1968 року по 01 січня 1969 року.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, а саме довідки виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації (а.с.10 зворот), що в переліку з`єднань, частин і установ, що діяли в ЧССР по плану «Дунай» військова частині НОМЕР_1 в якій проходив строкову військову службу позивач не значиться, та відсутні будь-які інші дані, що така військова частина чи позивач безпосередньо брали участь у бойових діях чи у забезпечені бойової діяльності військ.

Доказів, які б давали можливість зробити неспростовний висновок про участь позивача ОСОБА_1 безпосередньо у будь-яких бойових діях під час його перебування у Чехословаччині чи у забезпечені бойової діяльності військ, у період з 01.12.1968 року по 29.05.1970 року в матеріалах справи немає.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення комісії по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є правомірним.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до переконання, що при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.3,п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2009 року у справі № 2-а-18580/09 скасувати та прийняти нову, якою в задоволені позову Військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 - відмовити

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у випадку складення постанови в повному обсязі відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення такої в повному обсязі.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді: В.З.Улицький

Р.Й.Коваль