Справа № 2-а-261/10
Суддя: Синиця Л. П.
Дата ухвалення: 2010-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 2-а-261/10
провадження № -
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2010 рокум. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі : головуючого судді Синиці Л. П., при секретарі судового засідання Хіжняк В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати протягом періоду з 28.03.2010р. по 30.09.2010р. державної соціальної підтримки дітей війни у вигляді підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зобовязання нарахувати і сплатити недоплачені суми щомісячної соціальної допомоги як дитині війни за період часу з 28.03.2010р. по 30.09.2010р.; зобовязання до негайного виконання постанови суду; зобовязання нараховувати та виплачувати в подальшому підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», -

в с т а н о в и в :

28.09.2010р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення нарахування та виплати протягом періоду з 01.07.2007р. по 30.09.2010р. державної соціальної підтримки дітей війни у вигляді підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зобовязати нарахувати і сплатити недоплачені суми щомісячної соціальної допомоги як дитині війни за період з 01.07.2007р. по 30.09.2010р. суму підвищення до пенсії дітей війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком 4005,60грн., зобовязати до негайного виконання постанови суду; зобовязати нараховувати та виплачувати в подальшому підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що, вона відповідно до статті 1 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни - особою, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років, зазначена обставина підтверджується паспортом (копія паспорту надається).

Статтею б Закону України "Про соціальний захист дітей війни" встановлено державну соціальну підтримку дітей війни, а саме: дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Зазначена соціальна допомога повинна виплачуватися щомісячно з 1 січня 2006 року, але протягом 2006-2007 років така допомога не виплачувалась взагалі, а починаючи з 01 січня 2008 року по теперішній час виплачується у неповному обсязі.

ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України у Городищенському районі Черкаської області (довідка додається) було підтверджено, що лише з 01.01.2008 року виплачувалася надбавка.

ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Городищенському районі Черкаської області посилається, по-перше, на ч.З ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державні пенсійне страхування», якою встановлено, що мінімальний розмір пенсії за ВІКОМ встановлений абз.1 ч.1 ст.28, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених згідно з цим Законом, по-друге, на те, що у своїй діяльності стосовно визначення розміру підвищення до пенсії дитині війни керувалися нормами Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», «Про державний бюджет України на 2007 рік» та «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін де деяких законодавчих актів України» та постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Зазначеними нормативно-правовими актами фактично було обмежено права, надані дітям війни статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що є порушенням насамперед статей 1, 3, 21, 22, 46 ОСОБА_3 України, а також статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою визначене зокрема, що держави соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки встановленої для учасників війни. Та відповідно до п. 12 ст. 71 цього Закону з метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим Законом зупинена на 2007 рік дія ст. б Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішенням Конституційного Суду від 09.07.2007 р. №6-рп/2007 пункт 12 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням статті 111 цього Закону (наряду з іншими положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік») визнано такими, що не відповідають ОСОБА_3 України (є неконституційними).

Крім цього, пунктом 41 розділу II Закону України від 28.12.2007р. № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни змінена і містить норму, що до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Однак ці зміни, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. N 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають ОСОБА_3 України (є неконституційними).

У 2009 році зазначена стаття жодним Законом України не була змінена чи скасована. Таким чином, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є діючою.

Положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Рішень Конституційним Судом України. Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими.

Більш того, згідно ст.152 ОСОБА_3 України та ст.73 Закону України від 16.10.1996 р. №422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» із змінами та доповненнями, якщо закони та інші нормативні акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають ОСОБА_3 України (неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Але починаючи з 22.05.2008р. відповідач керується постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться з 01.01.2008р. у сумі 47,00 грн., з 01.04.2008р. - 48,10 грн., з 01.07.2008р. - 48,20 грн. та з 01.10.2008р.-49,80 грн. .

Тобто незважаючи на вищенаведені факти відповідач протягом 2007-2008 років продовжував і продовжує у 2009-2010 роках порушувати право позивача на отримання підвищення до пенсії у належному розмірі.

Таким чином, дії відповідача, направлені на виконання норм Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - не нарахування та невиплата підвищення до пенсії у розмірі, встановленому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», призвели до завдання позивачу матеріальної шкоди у розмірі невиплаченої суми підвищення. У відповідності до ч.З ст.152 ОСОБА_3 матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним чи юридичним особам актами і діями, що визнані неконстутиційними, відшкодовується державою у встановленому порядку.

Щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що використовується визначення розміру підвищення до пенсії дитині війни, слід зазначити наступне:

У статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, законодавство України про соціальний захист дітей війни складається з цього Закону інших нормативно-правових актів України; державні соціальні гарантії дітям вій встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими норматив правовими актами.

У відповідності із ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсій страхування" від 09.07.2003, № 1058-І// мінімальна пенсія - це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом. Причому виключно Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначається мінімальний розмір пенсії за віком (ч.2 ст.5 цього Закону). Так, відповідно до ч.1 ст.28 зазначеного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум у відповідності до п.5-3 ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України визначається виключно Законом України про Державний бюджет. У відповідності і зазначеними нормами саме Законами України про державний бюджет на відповідні роки визначено прожитковий мінімум, в тому числі для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з частиною 1 статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489-У "Про Державний бюджет України на 2007 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на 2007 рік затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

Відповідно до частини 3 статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489-У "Про Державний бюджет України на 2007 рік" встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток.

Відповідно зі статтею 58 Закону України від 28.12.2007 року № 107-//І «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на 2008 рік затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривень, з 1 липня - 482 гривни, з 1 жовтня - 498 гривень.

Законом України від 26.12.2008 р. № 835-//І «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлено, що «прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року» - ч.1 ст.54. Таким чином, мінімальна пенсія за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, у грудні 2008 року, а також з 01 січня по 31 жовтня 2009 року становила 498 грн.

З 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, абз.5 ч.1 ст.1 Закону України від 20.10.2009 р. № 1646-VI «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» встановлено у сумі 573 грн.

Законом України від 27.04.2010 р. № 2154-УІ «Про Державний бюджет України на 2010 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі з 01 січня - 695 грн., з 01 квітня - 706 грн., з 01 липня - 709 грн.

З огляду на вищенаведене, позивачу як дитині війні належало виплачувати щомісячну державну соціальну допомогу у наступних сумах :

за 2007 рік - 735,30 грн. (липень - вересень (406 грн. х 30%) х 3 місяця - 365,40грн.; жовтень-грудень (411 грн. х 30%) х 3 місяця = 369,90 грн.);

за 2008 рік -1737,90 грн. (січень - березень (470 грн. х 30%) х 3 місяця = 423 грн.; квітень-червень (481 грн. х 30%) х 3 місяців = 432,90 грн.; липень-вересень (482 грн. х 30%) х 3 місяця = 433,80 грн.; жовтень - грудень (498 грн. х 30%) х 3 місяця = 448,20 грн.);

за 2009 рік - 1837,80 грн. (498 грн. х 10 міс. + 573 грн. х 2 міс.) х 30%= 1837,80 грн.);

за 2010 рік 1899 грн. (січень - березень ( 695 грн. х 30%) х 3 місяця = 625,50 грн., квітень-червень (706 грн. х ЗО%) х 3 місяця = 635,40 грн., липень-вересень (709 грн. х 30%) х 3 місяця = 638,10 грн.

Загальна сума, яка мала бути виплачена позивачу, як дитині війни за період з 01.07.2007 року по 31.10.2010 року становить: 6210 грн.

Але фактично виплачено лише за період з 01.07.2007 року по 31.10.2010 р. у сумі 2204,40 грн. ( 2007р. - 0 грн., 2008р. - 1158,60 грн. (січень - березень 2008 року - 47 грн. х 3 місяця = 141 грн.; квітень-червень 2008 року - 48,10 грн. х 3 місяців = 144,30 грн.; липень-вересень 2008 року - 48,20 грн. х 3 місяця = 144,60 грн.; жовтень - грудень 2008 року - 49,80 грн. х 3 місяця = 149,40 грн.), 2009р. - 597,60 грн. (січень - грудень - 49,80 грн. х 12 місяців = 597,60 грн.), 2010р. - 448,20 грн. (січень - вересень - 49,80 грн. х 9 місяців = 448,20 грн.).

Таким чином, недоотримана позивачем сума складає за період з 01.07.2007 року по 31.10.2010 року 4005,60 грн. ( 6210 грн. - 2204,40 грн. = 4005,60 грн.).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р. № 8 "Про незалежність судової влади" (абз.1 п.19) визначено, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_3 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_3 України і чинними законами прав і свобод.

У ОСОБА_3 України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст. 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст. 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21), Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, звуження їх змісту і обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається (ст. 22). Громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. (ст.4б).

Таким чином, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист, а тому відповідно до ч.2 ст. 6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 ОСОБА_3 України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Статтею 64 ОСОБА_3 України встановлено, що Конституційні права та свободи не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України, та зазначено вичерпний перелік таких випадків, а саме: в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав І свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин.

Крім того, на підставі статті 8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Така правова позиція неодноразово була висловлена у Рішеннях Конституційного Суду України: №5-рп/2002 від 20.03.2002 р. (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), №20-рп/2004 від 01.12.2004 р. (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від №8-рп/2005 від 11.10.2005 р. (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), №6-рп/2007 від 09.07.2007 р. (справа про соціальні гарантії громадян), №10-рп/2008 від 22.05.2008 р. (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), №26-рп/2008 від 27.11.2008 р. (справа про збалансованість бюджету).

Зокрема у Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. №б-рп/2007 у справі щодо відповідності ОСОБА_3 України (конституційності) положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) визначено наступне: у відповідності до ч.2 ст.8 ОСОБА_3 України закони та інші нормативно-правові акти приймаються виключно на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. Прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в Україні (п. З ч. 1 ст. 85, ст. 91 ОСОБА_3 України). Виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України (п.1 ч.2 ст. 92 ОСОБА_3 України). Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій ст. 95 ОСОБА_3 України, положення якої конкретизовано у статті 38 Бюджетного кодексу України. Встановлений ч.2 ст. 95 ОСОБА_3 України, частиною другою статті 38 Бюджетного кодексу України перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним.

Зі змісту наведених положень ОСОБА_3 України та Бюджетного кодексу України вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предмета інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Бюджетного кодексу України.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансового зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у том числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного н; достатній життєвий рівень (стаття 48 ОСОБА_3 України). Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у ОСОБА_3 України, Бюджетному кодексі України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Проаналізувавши зазначені положення ОСОБА_3 України, Бюджетного Кодексу України, практику зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом пре Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 ОСОБА_3 України. Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Крім того, Конституційним Судом України розглянуто справу за конституційним поданням Кабінету Міністрів України про офіційне тлумачення положення частини другої статті 95 ОСОБА_3 України (справа про збалансованість бюджету) та ухвалено рішення №26-рп/2008 від 27.11.2008р., розглядаючи справу, Конституційний Суд України визначає Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов'язань утверджується сутність держави як соціальної і правової. Відповідно до статей 1, З ОСОБА_3 України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства.

Зі змісту частини другої статті 95 ОСОБА_3 України, якою встановлюється, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, випливає, що вони не можуть визначатися іншими нормативно-правовими актами. Самі ж загальносуспільні потреби, до яких належить і забезпечення права на соціальний захист громадян України, проголошений у статті 46 ОСОБА_3 України, передбачаються у державних програмах, законах, інших нормативно-правових актах. Визначення відповідних бюджетних видатків у законі про Державний бюджет України не може призводити до обмеження загальносуспільних потреб, порушення прав людини і громадянина, встановлених ОСОБА_3 України, зокрема щодо забезпечення рівня життя для осіб, які отримують пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, не нижчого від прожиткового мінімуму, визначеного законом.

Так, розглядаючи питання стосовно можливості зупиняти дію та скасовувати норми законів, які визначають пільги, компенсації, гарантії, при встановленні законом про Державний бюджет України видатків на загальносуспільні потреби Конституційний Суд України виходить з правових позицій, висловлених ним, зокрема, у Рішенні від 9 липня року N б-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян та у Рішенні від 22 травня року N 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України. Ці позиції полягають у тому, що: "закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України" (абзац шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення N 6-рп/2007); "законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини

і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і

доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони" (абзаци

третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення N 10-рп/2008).

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.19 ОСОБА_3 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України, посилання Відповідача на Закони України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та «Про державний бюджет України на 2008 рік» є підтвердженням того факту, що він діяв всупереч ОСОБА_3 України, та не зважаючи на вищевказані Рішення Конституційного Суду України, які є обов'язковими до виконання на території України та якими скасовано зміни, внесені до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" всупереч ОСОБА_3 України, відповідач діяв на підставі неконституційних законів та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, при визначені розміру щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни в 2006, 2007, 2008, 2009 та 2010 роках необхідно керуватися статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а не положеннями Законів України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", України "Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", які визнані неконституційними, та положеннями Закону України «Про Державний бюджет України н 2006 рік», які фактично позбавили осіб, отримувати зазначену соціальну допомогу, та не підзаконним нормативно-правовим актом, яким є Постанова Кабінету Міністрів від 28.05.2008 р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Отже на час розгляду судом даного позову питання щодо відповідності ОСОБА_3 України (конституційності) норм Законів України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих акті України» щодо зупинення дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни та зміну її змісту вже вирішено Конституційним Судом України, а саме - такі норми визнай неконституційними.

ОСОБА_3 України (ч.З ст.22) встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту і обсягу існуючих прав свобод. Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень (ч.2 ст.64 ОСОБА_3).

Тому є достатньо підстав визнати що, підвищення до пенсії позивачу як дитині війни повинно бути у розмірі, не меншому, ніж 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2006 року, тобто як 2006-2008 роках, так і в 2009 році, і в подальшому, та може бути обмежено лише за наявності підстав, встановлених статтею 64 ОСОБА_3 України.

Згідно ч.1 ст.257 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті (зокрема, присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів).

Таким чином, підвищення пенсії дітям війни на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком підпадають під визначені у пункті 1 частини 1 статті 256 КАС України виплати.

Як було зазначено вище внаслідок невиконання ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України у Городищенському районі Черкаської області ОСОБА_3 України, Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Рішень Конституційного Суду України за період з 01.01.2007 р. по теперішній час виникла недоплата у значній сумі. В умовах сучасного економічного стану та зростання інфляції, ця недоплата має тенденцію до стрімкого знецінення. Крім того, зазначена сума є суттєвою для позивача як людини похилого віку. Тому враховуючи вік з метою своєчасного та ефективного відновлення порушеного права на отримання підвищення пенсії як дитині війни на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у розмірі, встановленому статтею б Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також з метою уникнення фізичних та моральних страждань внаслідок незаконного зниження життєвого рівня, позивач вважаю за необхідне звернутися до суду з проханням зобов'язати відповідача до негайного виконання постанови по справі з підстав, наведених вище.

При вирішенні справи позивач просить врахувати, що у відповідності до ч. 2 ст. 87 Закону України від 05.11.1991 р. №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» із змінами «суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком».

Крім того, державні соціальні гарантії, зокрема підвищення до пенсії дитині війни, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня, передбаченого статтею 48 ОСОБА_3 України, тому право на соціальний захист не може бути обмежено і строк позовної давності на соціальні виплати не поширюється.

За ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 30.09.2010р. частину позовних вимог, у звязку з пропущенням строку звернення до суду, за відсутності підстав до його поновлення, залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1Я позивача по справі, про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати протягом періоду з 28.03.2010р. по 30.09.2010р. державної соціальної підтримки дітей війни у вигляді підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зобовязання відповідача нарахувати і сплатити недоплачені суми щомісячної соціальної допомоги як дитині війни за період часу з 28.03.2010р. по 30.09.2010р.; зобовязання до негайного виконання постанови суду; зобовязання відповідача нараховувати та виплачувати в подальшому підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» прийняті до розгляду.

До судового засідання позивач не зявилася, подала заяву про слухання справи без її участі та підтримані позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, подала письмові заперечення та пояснила, що стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачає, що дітям війни пенсії підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. Згідно зі статтею 7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітям війни здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. Визначення мінімального розміру пенсії за віком надано лише в статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Так, частиною першою цієї статті встановлено, що при наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, частиною третьою цієї статті встановлено, що таким чином визначений мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для обчислення розмірів пенсій, призначених за цим Законом. Тобто, для визначення доплат або підвищень пенсій не застосовується. У Законі України «Про державний бюджет на 2007 рік» виплата щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни» була передбачена в розмірі 50% від розміру надбавки, передбаченої учасникам війни, за умови, що людина, яка має статус «дитина війни» за ЖІПТЯ визнана інвалідом. З 01.01.2008р. питання виплати підвищень до пенсії дітям війни законодавчо врегульовано Законом України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (пп.2 п.41 розділу II) та постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №530, згідно з якими дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Згідно зі статтею 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам війни пенсії підвищуються на 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З 01.01.2009р. виплата дітям війни проводиться у тому ж розмірі, що і в 2008 році згідно п. 8 постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Тому, дітям війни з 01.01.2008р. і по даний час виплачується щомісячно по 47 грн., з 01.04.2008 48,10 грн., з 01.07.2008 - 48,20 грн., з 01.10.2008 по даний час - 49,80 грн. . Окрім того, управління наполягає на відмові у задоволенні позову у зв'язку пропущенням шестимісячним терміном позовної давності відповідно КАСУ. Враховуючи викладене та те, що до бюджету Пенсійного фонду, який щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України, кошти на збільшення підвищення дітям війни не виділялися, у органів Пенсійного фонду не було і на даний час немає законних підстав для збільшення цієї виплати.

Суд, розглянувши позов у межах заявлених позовних вимог, з урахуванням ухвали суду щодо залишення без розгляду частини позовних вимог, вислухавши представника відповідача ОСОБА_4, врахувавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, та при вирішенні спору, з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами, вважає, що даний позов є частково обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення.

Згідно до вимог ОСОБА_3 України (ч.2 ст.19), органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи мають право вчиняти дії та приймати рішення виключно в межах наданих їм повноважень та у спосіб, передбачений ОСОБА_3 України та законами України.

Пенсійний Фонд України діє на підставі положення «Про Пенсійний Фонд України», затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002р. за №121/2001, і є центральним органом виконавчої влади, на яке покладено обовязок щодо : призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування виплат пенсій, та здійснює свої повноваження на підставі п.15 вказаного положення через створенні в установленому порядку його територіальні управління, по ефективному використанню коштів Пенсійного Фонду України. Згідно з п.п. 7 п.2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. за №8-2, управління відповідно до покладених на них завдань, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства. Пунктом 4.2 вищенаведеного Положення, передбачено, що ОСОБА_2 є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банках (у тому числі валютні), печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Конституційний Суд України в Рішенні від 03.10.1997р. №4-зп (справа про набуття чинності ОСОБА_3 України) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному, і з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі.

Відповідно до ст. 22 ОСОБА_3 України при прийнятті нових законів або внесення до них змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Ст.46 ОСОБА_3 України гарантований державою рівень соціального захисту, в тому числі соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижче від прожиткового мінімуму.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195ІV від 18.11.2004р., дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей» № 2195ІV від 18.11.2004р., котрий набрав чинності з 01.01.2006р., дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей».

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009р. за №1646-УІ у статті 1, встановлено прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність в розрахунку на місяць у розмірі: з 01.11.2009р. 573,00грн., з 01.01.2010р. 695,00грн., з 01.04.2010р. 706,00грн., з 01.07.2010р. 709,00грн., з 01.10.2010р. 723,00грн., з 01.12.2010р. 734,00грн. розмір державних соціальних гарантій, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195ІV від 18.11.2004р. набула статус дитини війни, а тому за ст. 6 даного Закону має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідач ОСОБА_2 Пенсійного фонду в Городищенському районі Черкаської області не здійснював зазначені виплати у вищенаведених розмірах, посилаючись на відсутність відповідних коштів та на невизначеність розрахункової величини (мінімальної пенсії за віком) для розрахунку підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус дітей війни.

Згідно довідки, поданої позивачем, заперечень до позову та пояснень наданих в суді представником відповідача, відповідач ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області з 01.01.2008р. виплачує позивачу підвищення до пенсії у розмірі, застосовуючи положення п. 8 постанови КМУ №530 від 28.05.2008 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», а не ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» № 2195ІV від 18.11.2004р., ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003р., ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009р. за №1646-УІ, і з 01.10.2008р. по даний час 49,80грн. .

Враховуючи те, що позивачем недоотримана щомісячна соціальна державна допомога, суд, вважає, доведеною вимогу позивача про зобовязання ОСОБА_2 пенсійного фонду в Городищенському районі Черкаської області стягнути недоплачену допомогу як «дитині війни» в період з 22.04.2010р. по серпень місяць 2010р., включно, так як, при визначені розміру підвищення відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей», відповідачу, слід, застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, який дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09 липня 2003 року, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком. І при розрахунку державної пенсії, передбаченої ЗУ № 2195ІV від 18.11.2004р., застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімум для осіб, котрі втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визнається мінімальний розмір пенсії за віком, бо Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та, зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії (рішення у справі «Качко проти України»). Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком

Отже, положення ч.3 ст. 28 ЗУ № 1058-ІУ від 09 липня 2003 року, не є перешкодою для застосування мінімальної пенсії за віком для розрахунку інших повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч. 1 ст. 28 Закону України ««Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058- ІV.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону №2195-ІV від 18.11.2004р. і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог вказаної статті відповідач таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни, як і на не визначеність розрахункової величини (мінімальної пенсії за віком) для розрахунку підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус дітей війни, суд, до уваги не бере. Як і не бере до уваги, посилання позивача, що до даного позову не застосовуються строки позовної давності, бо суд вважає, що норма Закону на яку посилається позивач, не підпадає під даний вид правовідносин, котрі склалися між сторонами, враховуючи вимоги адміністративного судочинства.

Що стосується позовної вимоги відносно негайного виконання рішення суду та зобовязання нараховувати щомісячно державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» надалі при нарахуванні пенсії, то суд, вважає, що в цій частині, слід, відмовити, бо: 1) відповідно ст. 256 КАС України, на яку посилається позивач як на підставу, негайне виконання постанови суду, передбачене у розділі V Кодексу Адміністративного Судочинства України «Процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень в адміністративних справах», тобто на стадії виконання постанови суду першої інстанції, яка набрала законної сили; 2) дані правовідносини між сторонами ще не виникли, а суд наділений лише повноваженнями розглядати ті правовідносини, які настали.

Керуючись вищенаведеним та положеннями ОСОБА_3 України, Законом України «Про соціальних захист дітей війни» №2195-ІV від 18.11.2004р., Положенням «Про Пенсійний Фонд України», затвердженим Указом Президента України від 01.03.2002р. за №121/2001, Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. за №8-2, Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.1997р. №4-зп (справа про набуття чинності ОСОБА_3 України), Законом України ««Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058- ІV від 09.07.2003р., Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009р. за №1646-УІ, ст. ст. 6, 8, 9, 11, 12, 17, 18, 70, 71, 159, 160 - 163, 185, 186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати протягом періоду з 28.03.2010р. по 30.09.2010р. державної соціальної підтримки дітей війни у вигляді підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зобовязання нарахувати і сплатити недоплачені суми щомісячної соціальної допомоги як дитині війни за період часу з 28.03.2010р. по 30.09.2010р.; зобовязання до негайного виконання постанови суду; зобовязання нараховувати та виплачувати в подальшому підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області щодо не проведення нарахування та виплати протягом періоду з 28.03.2010р. по 30.09.2010р. державної соціальної підтримки дітей війни у вигляді підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» протиправною.

Зобовязати ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області здійснити нарахування пенсії ОСОБА_1, згідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати за період з 28.03.2010р. по 30.09.2010р. з урахуванням сум, виплачених в цей період.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 3 (три) грн. 40 коп. .

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Городищенський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_5