Справа № 820/7216/15
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 липня 2015 р. № 820/7216/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю: представника відповідача - Акулової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 заробітної плати з 28 березня 2015 року по день ухвалення судом постанови відповідно до ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів";

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області зробити ОСОБА_2 перерахунок заробітної плати з 28 березня 2015 року по день ухвалення судом постанови відповідно до ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, премій та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо не нарахування та невиплати їй заробітної плати відповідно до ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є неправомірними та такими, що порушують її права.

Позивач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, разом з позовом надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює в Комінтернівському районному суді м. Харкова з 20 грудня 1993 року. З 21 травня 2008 року і по теперішній час працює на посаді керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова.

З переліку штатного розпису на 2015 рік з 01.01.2015 року Комінтернівського районного суду м. Харкова вбачається, що посадовий оклад керівника апарату складає 1404,0 грн.

На думку позивача Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області повинне встановити їй посадовий оклад у відповідності до положень ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Правовідносини щодо охоплення державою діяльності з приводу створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, визначення загальних засад діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті регулюються Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (надалі - Закон України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ державна в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ст. 33 Закону від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Водночас Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-УІ (надалі - Закон України 7 липня 2010 року №2453-VI), визначені правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, визначено систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлено систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року №80-VIII (далі - Закон України від 28 грудня 2014 року №80-VIII) установлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України від 7 липня 2010 року №2453- VI застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Отже, з 01.01.2015 Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII безпосередньо закріплено можливість застосування положень Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI, виходячи із наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 №192-VIII (далі - Закон України від 12.02.2015 року №192-VIII) затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються статтею 147 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI. При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Закон України від 12.02.2015 року № 192-УІІІ набрав чинності 28.03.2015 року.

Радою суддів України 15.03.2015 прийнято рішення №15, яким доручено Державній судовій адміністрації звернутися до Кабінету Міністрів України щодо необхідності упорядкування умов оплати праці працівників апаратів судів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (зі змінами), зокрема, шляхом приведення положень названої постанови до норм Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII.

Слід вказати, що Міністерством фінансів України з цього приводу направлено інформаційний лист від 11.03.2015 року №31-08020-08-2/8803 «Щодо видатків на 2015 рік» реалізація змін до Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI потребує додаткових видатків державного бюджету. Враховуючи, що вказані видатки не передбачені у державному бюджеті на 2015 рік, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року №80-VIII було визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи З наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів.

На даний час, заробітна плата працівників апарату судів визначена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (зі змінами), зокрема Додатком 47 «схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів».

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №482 «Про Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

На час розгляду справи судом Кабінетом Міністрів України відповідні зміни ще не прийняті.

Тобто, діючим законодавством закріплене право працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, на посадовий оклад у розмірі зо відсотків від посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців, але законодавчого механізму реалізації даного права немає.

Статтею 146 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-УІ ( в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») встановлено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Згідно пункту 24 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, Закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

Відповідно до статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Згідно Положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого Наказом ДСА України №82 від 05.04.2011 року, територіальні управління відповідно до покладеного на них завдання здійснюють у межах своєї компетенції соціальне забезпечення суддів, у т.ч. суддів у відставці, а також працівників апарату місцевих судів.

Тобто територіальне управління є розпорядником (одержувачем) коштів Державного бюджету України. А від так, здійснює управління бюджетними асигнуваннями та реалізує будь-які бюджетні зобов'язання та платежі за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2015 року.

Суддя Д.В. Бездітко