Справа № 826/5083/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5083/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

30 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гнідіній М.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача Татарчук О.Л.,

від відповідача Клюсова Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та нечинним подання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправним та нечинним подання відповідача з попередніми висновками у справі №134-01/11.14.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та постановити нову - про задоволення позову.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» є юридичною особою, зареєстрованою за місцезнаходженням: 04201, м. Київ, вул. Кондратюка, 1.

Основними видами діяльності ТОВ «Київська комунальна компанія» за КВЕД є комплексне обслуговування об'єктів.

Згідно з актом про приймання в експлуатацію від 28.11.2012 та додатку до акту Авізо № 1 від 28.11.2014 ТОВ «Київська комунальна компанія» було передано в експлуатацію житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 7.

Позивач укладає з власниками (наймачами) вказаного будинку договори «Про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг».

До Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшло звернення прокуратури м. Києва від 17.09.2014 № 07/1/1-905 вих. 14 щодо перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства про захист економічної конкуренції при наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Києві.

За результатами аналізу інформації, наданої ТОВ «Київська комунальна компанія» на вимогу Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, у зв'язку з виявленням у діях ТОВ «Київська комунальна компанія» ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Контратюка, 7, який знаходиться в експлуатації товариства, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку, розпорядженням адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18 листопада 2014 року № 179/01-рп/к розпочато розгляд справи № 134-01/11.14 за ознаками вчинення ТОВ «Київська комунальна компанія» порушення, передбаченого п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 7, який знаходиться в експлуатації товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія», що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

За результатами збирання та аналізу доказів у справі відповідачем було складено подання з попередніми висновками у справі № 134-01/11.4.

У вказаному поданні розгляд органів Комітету запропоновано:

- визнати, що ТОВ «Київська комунальна компанія» протягом періоду з 01.04.2013 по 12.11.2014 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території м. Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 7, який знаходиться в експлуатації та обслуговуванні ТОВ «Київська комунальна компанія», з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

- визнати дії ТОВ «Київська комунальна компанія», які полягають в укладенні із споживачами (власниками (наймачами) квартир у будинках) «договорів про послуги з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг», редакція яких не відповідає типовому договору, затвердженому постановою КМУ № 529, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 7, який знаходиться в експлуатації товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія», що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку;

- зобов'язати ТОВ «Київська комунальна компанія» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у п. 2 резолютивної частини цього подання, шляхом приведення «договорів про послуги з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг» у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій»;

- за вчинене порушення, викладене в п. 2 резолютивної частини подання, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 52 закону України «Про захист економічної конкуренції» накласти на ТОВ «Київська комунальна компанія» штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2014 рік.

Вважаючи вказане подання протиправним та таким, що порушує його права, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване подання прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, та не порушує права позивача.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині:

1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій;

3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції;

4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції;

5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів (ст. 5 Закону).

Згідно з п. 1-5 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

- розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість;

- перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

- визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;

- визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- накладення штрафу;

- блокування цінних паперів;

- усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

- скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону;

- оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством;

- закриття провадження у справі.

Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ) затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 р. N 5 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до п. 5 Порядку справи про порушення у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, антиконкурентних узгоджених дій, якщо наслідки порушення мають місце на регіональному ринку, підвідомчі адміністративній колегії територіального відділення Комітету.

Відповідно до п. 23 Порядку Службовцями Комітету, відділення, яким доручено збирання та аналіз доказів, проводяться дії, направлені на всебічне, повне і об'єктивне з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін. За результатами збирання та аналізу доказів у справі складається подання з попередніми висновками, яке вноситься на розгляд органів Комітету, яким підвідомча справа.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в оскаржуваному поданні запропоновано визнати, що ТОВ «Київська комунальна компанія» протягом періоду з 01.04.2013 по 12.11.2014 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території м. Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 7, який знаходиться в експлуатації та обслуговуванні ТОВ «Київська комунальна компанія», з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Апелянт заперечує цю обставину, посилаючись на те, що він не займає домінуюче становище на ринку, оскільки територіальними межами ринку утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Києві жодним чином недоцільно визначати надання позивачем послуг з управління будинками та об'єктами благоустрою в одному будинку так, як Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р. передбачено, що визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єкту господарювання повинно включати визначення територіальних (географічних) меж ринку.

Наведене твердження позивача є помилковим, оскільки згідно з п. 1.3 Методики територіальні (географічні) межі ринку - територія зі сферою взаємовідносин купівлі-продажу товару (групи товарів), в межах якої за звичайних умов споживач може легко задовольнити свій попит на певний товар і яка може бути, як правило, територією держави, області, району, міста тощо або їхніми частинами. Територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів товарної групи), є неможливим або недоцільним (п. 1.6 Методики).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

- на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

- не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

У спірному поданні зазначено, що територіальні (географічні) межі ринку визначені як територія м. Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 7 який знаходиться в експлуатації товариства згідно з актом про приймання в експлуатацію від 28.11.2012 та додатку до акту Авізо № 1 від 28.11.2014.

З матеріалів справи вбачається, що період з 01.04.2013 по 12.11.2014 у вказаному будинку лише позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Враховуючи наведене, висновок відповідача з пропозицією визнати, що ТОВ «Київська комунальна компанія» протягом періоду з 01.04.2013 по 12.11.2014 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території м. Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 7, який знаходиться в експлуатації та обслуговуванні ТОВ «Київська комунальна компанія», з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента, відповідає дійсним обставинам справи.

Стосовно висновку відповідача про те, що дії ТОВ «Київська комунальна компанія», які полягають в укладенні із споживачами (власниками (наймачами) квартир у будинках) «договорів про послуги з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг», редакція яких не відповідає типовому договору, затвердженому постановою КМУ № 529, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 7, який знаходиться в експлуатації товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія», що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, зокрема обмеження конкурентоспроможності інших суб'єктів господарювання, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п. 2 ст. 50 цього Закону зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Як вбачається з подання, відповідачем встановлено, що ТОВ «Київська комунальна компанія», укладено із споживачами (власниками (наймачами) квартир у будинках) «договори про послуги з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг», редакція яких не відповідає типовому договору.

З копії договору про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що у нього включені положення, не передбачені типовим договором:

зобов'язання споживача:

- у випадку порушення зобов'язань, передбачених п.3.2,6 і 3.2.7 Договору, а також у випадку заподіяння таким порушенням матеріальної шкоди Управляючій компанії (Будинку, інженерним засобам і системам), Власник (Користувач) зобов'язаний сплатити Управляючій компанії штраф у розмірі 10000 грн., та за свій рахунок відшкодувати заподіяну шкоду, а також, за кожний випадок такого порушення, якщо Власник (Користувач) заподіяв матеріальну шкоду іншим власникам (користувачам) квартир. В цьому випадку Власник (Користувач) крім сплати штрафу, повинен відшкодувати заподіяну шкоду постраждалим власникам (користувачам) квартир та Управляючій компанії. Факт порушення фіксується комісією у складі 3-х працівників Управляючої компанії, при цьому участь Власника або його представника чи довіреної особи при складанні акту є обов'язковою.

- регулярно читати та приймати до відома інформацію, розміщену Управляючою компанією на дошці для оголошень, розташованій у відведеному для цього місці на вході до Будинку.

Також, у Договори включені не передбачені Типовими договорам виконавця, а саме:

- призупинити надання послуг у випадку затримки їх оплати Власником (Користувачем), на строк понад 60 днів, до здійснення Власником (Користувачем) відповідних розрахунків.

Проте, частиною третьою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" чітко визначено, що комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, та наведено вичерпний перелік можливих причин перерв у наданні таких послуг. Несплата заборгованості за спожиті послуги серед можливих причин перерв у наданні споживачу комунальних послуг не значиться.

Окрім цього, Договорами не передбачено повного переліку прав споживачів, передбачених Типовим договором, а саме:

- своєчасне отримання послуг належної якості згідно із законодавством;

- усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг у встановленні законодавством строки.

- зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості у визначеному законодавством порядку;

- відшкодування збитків, заподіяних його майну та (або) приміщенню, шкоди заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості;

- своєчасне отримання від виконавця інформації про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо;

- проведення перевірки кількісних та якісних показників надання послуг в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

- зменшення розміру плати за перевищення строків проведення ремонтно-профілактичних робіт та отримання компенсації за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт у розмірі, встановленому законодавством;

- внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги.

Крім того, Договорами не визначено повного переліку обов'язків виконавця послуг (Товариства), передбачених підпунктами 5, 6, 8 та 9 пункту 13 Типового договору, а саме:

- сплачувати споживачеві компенсацію за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства;

- своєчасно ознайомлювати споживача з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг;

- відшкодовувати споживачеві збитки, завдані його майну та (або) приміщенню, шкоду, заподіяну життю чи здоров'ю споживача внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків (гуртожитків), квартир, приміщень;

- здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків (гуртожитків), квартир, приміщень.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз Закону дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим стаття 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статей 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з приписами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас частиною першою статті 198 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок кореспондується з обов'язком виконавця, визначеному пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) Типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529).

З аналізу змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону, постанови № 529 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови.

З аналізу встановлених фактичних обставин справи на підставі наведених норм законодавства встановлено, що позивач не використав повний перелік прав та обов'язків передбачених Типовим договором в укладених зі споживачами договорам, але й включив до переліку положення, що розширюють обов'язки споживача та права виконавця.

Зважаючи, що у споживачів таких послуг відсутня можливість укладення відповідних договорів з іншими суб'єктами господарювання у зв'язку з їх відсутністю, звуження ТОВ «Київська комунальна компанія» прав споживачів послуг згідно з вищезазначеними умовами договорів має ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 7.

Додаткові права та обов'язки, які включені до таких договорів не передбачені Типовим договором та є фактично новими правами і обов'язками, що не являються доповнюючими до основних умов (їх конкретизацією), у зв'язку з чим доводи позивача щодо того що нові умови договорів є конкретизацією умов відповідного типового договору відхиляються.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване у даній справі подання має рекомендаційний характер, а тому не порушує права позивача у зв'язку з тим, що не змінює прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Права та обов'язки у спірних правовідносинах встановлює рішення адміністративної колегії від 26.03.2015 № 36/01-р/к «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», прийняте у відповідності до розділу VIII Порядку за наслідками розгляду справи № 134-01/11.14, яке має обов'язковий характер для позивача.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються так, як є помилковими.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 03.08.2015

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.