Справа № 2а-2203/10/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2010-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2010 р. Справа № 2a-2203/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Дущак С.М.

за участю

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, вул. Незалежності, 44,м. Івано-Франківськ,76018

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, вул. Вовчинецька, 198 Б/101,м. Івано-Франківськ,76000

про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків в сумі 43729,15 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську звернулося в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків, фінансових санкцій та пені в загальній сумі 43729,15грн., мотивуючи тим, що відповідачем неналежно сплачувались страхові внески, внаслідок чого станом на 01.06.2010р. виникла заборгованість по сплаті страхових внесків на загальну суму 42866,80 грн. За несвоєчасну сплату зазначених внесків до відповідача було застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 706,65 грн. та нараховано пені 155,70 грн. Станом на момент звернення позивача до суду відповідачем не було прийнято міри щодо погашення наявної заборгованості по сплаті страхових внесків.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив суду, що заборгованість перед позивачем виникла у звязку із тим, що в нього є дебіторська заборгованість, пов'язана із здійсненням господарської діяльності, проте протягом місяця зобовязувався погасити борг в сумі 43729,15грн. в користь позивача. Проти позову не заперечував.

Заслухавши представника позивача та відповідача, розглянувши позовну заяву, дослідивши та оцінивши подані письмові докази та інші матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є приватним підприємцем та відповідно до ст.14 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідач є страхувальником, який згідно ч.3 ст.15, вказаного Закону являється платником страхових внесків.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. визначено, що страховими внесками є кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обовязкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше, а також кошти, сплачені на загальнообовязкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону. Частиною 2 ст. 5 Закону передбачено, що виключно цим Законом визначається порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону на суми доходу (прибутку), отриманого від відповідної діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, відповідачу нараховуються страхові внески до солідарної системи.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.17 даного Закону та розділу 4 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідач зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески в розмірі 32 % суми фактичних витрат на оплату праці і 1-2 % від суми доходу у вигляді заробітної плати.

Приписами ч.3 ст.18, вказаного Закону страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст.20 даного Закону страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч.2 ст.20 зазначеного Закону).

Згідно з ч.12 ст.20 вищезазначеного Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

В силу ч.2 ст. 106 Закону, суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Судом встановлено, що відповідачем у 2008 2010 роках несвоєчасно та не в повному обсязі було сплачено до Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 42866,80 грн., що підтверджується виписками з картки особового рахунку страхувальника фізичної особи-підприємця, яка має найманих працівників (32%. 4%,42%) (а.с.9-10).

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників фінансові санкції в розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно, на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Приписами ч. 13. ст.106 зазначеного Закону встановлено, що при нарахуванні пені та накладенні штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з тим, що відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі було сплачено страхові внески на обовязкове державне пенсійне страхування до пенсійного органу, що згідно рішень про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків №1409, №1410 від 29.04.2009р. до відповідача було застосовано штрафні санкції в загальній сумі 706,65 грн. та нараховано пені - 155,70грн. (а.с.12-15), які відповідач отримав особисто, про що свідчить копія повідомлення про вручення поштової кореспонденції (а.с. 11).

Оскільки відповідач не скористався наданим правом оскарження вищезазначеного рішення, то на момент судового розгляду справи рішення від 29.04.2009р. №1409, 1410 є чинними.

Частиною 3 статті 106 вищезазначеного Закону встановлено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і в строки, визначені управлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про їх сплату. Протягом 10 робочих днів з дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобовязаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Несплата та несвоєчасна сплата страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування відповідачем є підставою для нарахування пені та штрафних санкцій у відповідності до вищевказаних норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідачу було надіслано дві вимоги від 18.03.2010р. №Ф-641/3 про сплату суми боргу в розмірі 24486,77 грн. та від 15.04.2010 р. №Ф-641/4 про сплату боргу в сумі 18625,32 грн. в тому числі сума недоїмки складає 8337,34 грн., фінансові санкції 169,93грн., пеня 331,40 грн., яка отримана відповідачем 18.03.2010р. та 16.04.2010р. відповідно, про що свідчить копії корінців вимог (а.с. 8). Згідно із ч.3 вказаної статті Закону страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідачем не вживались заходи щодо оскарження виставленої вимоги про сплату боргу на користь позивача. У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом із застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки.

Таким чином, станом на момент судового розгляду справи заборгованість відповідача перед управлінням Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську становить 43729,15 грн., що підтверджується виписками з карток особового рахунку страхувальника, розрахунками суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за 2008р. та 2009 р., а також іншими матеріалами справи. Оскільки, та станом на день розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена, вона підлягає стягненню в судовому порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідн. № (АДРЕСА_1, 76018) на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську заборгованість в сумі 43729 (Сорок три тисячі сімсот двадцять девять гривень) 15 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, а також у випадку прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 25.08.2010 року.