Справа № 2а-99/12/1070
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Київ К/9991/59767/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року

у справі №2а-99/12/1070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шевченківський завод продтоварів»

до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шевченківський завод продтоварів» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 20 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2011 року № , а також стягнув з Державного бюджету України на користь позивача понесені судові витрати у формі судового збору у розмірі 2 146,00 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Посадові особи контролюючого органу у період з 08 грудня 2011 року по 09 грудня 2011 року провели документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Компанія Істсервіс» за період з 01 вересня 2010 року по 30 листопада 2010 року та ТОВ «Трансбуд-2» за період з 01 січня 2011 року по 31 травня 2011 року, про що склали акт від 09 грудня 2011 року №1931/232/31252267.

За висновками акту перевірки позивачем в порушення вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет за вересень - листопад 2010 року на 2 959,00 грн. та пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет за січень - травень 2011 року на 1 470 954,00 грн. Також перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 1, пункту 5 статті 203, пункту 1, пункту 2 статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228, статті 626, статті 629, статті 650, статті 655, статті 658, статті 662 Цивільного кодексу України, у частині недодержання вимог зазначених статей у момент вчинення правочинів, які не обумовлені ними по правочинах, здійснених позивачем з постачальниками ТОВ «Компанія Істсервіс» та ТОВ «Трансбуд-2».

За результатами проведеної перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2011 року №, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 842 391,25 грн., з яких 1 473 913,00 грн. за основним платежем та 368 478,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкового органу про те, що позивачем включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість сплачену у ціні вартості придбаних товарів у ТОВ «Компанія Істсервіс» та ТОВ «Трансбуд-2» за нікчемними правочинами.

Вказані висновки відповідача ґрунтуються на акті перевірки від 09 березня 2011 року № 603/23-05/36988381, яким встановлено відсутність ТОВ «Компанія Істсервіс» за місцезнаходженням, а також відсутність у нього трудових ресурсів, виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення відповідних видів діяльності, що, на думку податкового органу, свідчить про неможливість встановлення реальності та товарності здійснених операцій по поставці товарів (робіт, послуг) підприємством у періоді, що перевірявся. Крім того, актом перевірки від 19 серпня 2011 року № 9390/23-02/32273468 не встановлено передачі товарів від ТОВ «Трансбуд-2» до позивача, оскільки контрагентом до перевірки не надано договорів про господарські відносини, актів приймання передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування товару та його зберігання.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з придбання товарів у ТОВ «Компанія Істсервіс» та ТОВ «Трансбуд-2».

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий період, позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Компанія Істсервіс», у якого придбав стрейч та скотч прозорий, що підтверджується наявними у матеріалах справи рахунками, видатковими та податковими накладними. Факт проведення розрахунків за придбаний товар підтверджується банківськими виписками.

Крім того, у період, що підлягав перевірці, ТОВ «Трансбуд-2» поставляло позивачу печиво, крупи, пластівці, мюслі та інші продукти харчування, що підтверджується договорами, видатковими та податковими накладними, прибутковими накладними, реєстрами виданих та отриманих податкових накладних, платіжними дорученнями, банківськими виписками, актами взаємозаліків, товарно-транспортними накладними, журналами реєстрації транспорту, сертифікатами про якість.

Судами попередніх інстанцій встановлено використання придбаних товарів у господарській діяльності позивача.

Оскільки спірні правовідносини відбулися у період дії різних нормативно-правових актів, то застосуванню підлягають як норми Закону України «Про податок на додану вартість», так і Податкового кодексу України.

Так, приписами пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 вказаної статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, наявність у платника податку (позивача) виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, і сплата продавцю вартості товару з податком на додану вартість, з встановленням судом реальності та товарності господарської операції, є достатніми підставами для визначення податкового кредиту.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Аналогічні вимоги до формування платником податків податкового кредиту закріплені положеннями Податкового кодексу України, а саме - підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198.

З матеріалів справи вбачається, що позивач формував податковий кредит на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від вказаних контрагентів, та у зв'язку з оплатою цим підприємствам вартості придбаних товарів (робіт, послуг), що відповідає вищенаведеним вимогам законодавства.

Водночас, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірних сум податку по господарським операціям з ТОВ «Компанія Істсервіс» та ТОВ «Трансбуд-2».

Крім того, висновок податкового органу, що порушення з боку контрагентів вимог податкового законодавства, свідчать про відсутність у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є помилковим з огляду на те, що податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відтак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року у справі №2а-99/12/1070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.