Справа № 802/1370/15-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 липня 2015 р. Справа № 802/1370/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" (далі - ТОВ "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок") до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки № 143/02-28-22-05/01168173 від 29 січня 2015 року та, відповідно, із прийнятим податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 06 лютого 2015 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечували та просили врахувати подані письмові заперечення (а.с. 70-74).

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" зареєстровано Вінницьким міським управлінням юстиції 13 лютого 2009 року.

На підставі направлення № 69/22 від 20 січня 2015 року виданого Вінницькою ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області головним податковим ревізором-інспектором відділу перевірок з окремих питань ОСОБА_3 керуючись ст. 20, на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 82.2 ст. 83 Податкового кодексу України № 2755- VI від 02 грудня 2010 року та відповідно до наказу Вінницької ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області № 92 від 19 січня 2015 року проведено позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаєморозрахункам з ТОВ "Екстрабілдінг Груп" за період серпень 2014 року, ТОВ "Софія" за період серпень 2014 року та ТОВ "ІТС ТОРГ" за період серпень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт № 143/02-28-22-05/01168173 від 29 січня 2015 року висновками якого встановлено порушення п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України № 2755- VI від 02 грудня 2010 року занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду (р. 25) у загальній сумі 160247 грн. за серпень 2014 року.

На підставі зазначеного акту перевірки 06 лютого 2015 року Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 200534 грн., з яких за основним платежем 160427 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 40107 грн. (а.с. 8).

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, виходив з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Конституції України, Податкового Кодексу України, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. При цьому, юридична відповідальність особи, згідно із статтею 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Для цілей оподаткування, згідно п.44.1 ст. 44 ПК України, платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

В силу ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. В свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно п. п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначений статтею 198 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.2. статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст.198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Згідно до п.п.200.1, 200.2 та 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Разом з тим, згідно з п.201.11 ст. 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).

Правовий аналіз наведеного нормативного положення свідчить про те, що право платника податків на податковий кредит виникає у випадку підтвердження господарських операцій податковими накладними чи іншими первинними документами.

З аналізу наведених вище норм випливає, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Однак, наявність лише податкової накладної не є підставою для формування податкового кредиту. Для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту необхідна наявність і інших первинних документів, які б свідчили про реальність такої господарської операції.

Судом встановлено, що в ході проведення перевірки податковим органом зроблено висновок про відсутність фінансово-господарської діяльності товариства та відповідно про те, що взаємовідносини між товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" та ТОВ "Екстрабілдінг Груп", ТОВ "Софія" та ТОВ "ІТС ТОРГ" здійснювалися з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства і не були спрямовані на настання реальних правових наслідків.

Суд не погоджується з висновками податкового органу викладеними в акті перевірки з огляду на наступне.

Досліджені матеріали адміністративної справи свідчать, що видами діяльності, які мало право здійснювати товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" є будівництво трубопроводів.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" у рядку 10.1 розділу ІІ податковий кредит податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року та додатку № 5 до декларації по податку на додану вартість "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" за серпень 2014 року включено до складу податкового кредиту суми по взаємовідносинам по ТОВ "ІТС ТОРГ" в сумі 73742 грн., 00 коп. по взаємовідносинам з ТОВ "Екстрабілдінг Груп" в сумі 84180 грн. 00 коп. та по взаємовідносинам з ТОВ "Софія" в сумі 2505 грн.

Оцінюючи взаємовідносини позивача з ТОВ "ІТС ТОРГ", ТОВ "Екстрабілдінг Груп" та ТОВ "Софія" суд виходить із того, що в межах дослідження питання про правомірність формування податкового кредиту, визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, варто враховувати наявність, по-перше, договір на надання певних послуг, по-друге, відповідних документів на підтвердження виконання таких договорів та звязку понесених витрат з господарською діяльністю підприємства, по-третє, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, акти виконаних робіт.

Суд, досліджуючи взаємовідносини товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" та товариства з обмеженою відповідальністю "ІТС ТОРГ" встановив наступні факти, які свідчать про реальність господарських операцій між ними.

21 серпня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТ ТОРГ" (Постачальник) укладено договір поставки № 43 (а.с. 36).

Відповідно до цього договору Замовник доручає, а Постачальник бере на себе зобов'язання передати у власність Замовника товар, перелік якого надається в додатку № 1 (протокол погодження цін), який являється невід'ємною частиною цього договору (п. 1.1 Договору).

Вартість замовлення товару становить 368707 грн. 75 коп.. Замовник проводить оплату за поставлений товар та обладнання на підставі даного договору та згідно виставлено від Постачальника рахунку (п. 2 Договору).

Постачальник зобов'язаний поставити за власний рахунок замовлений товар згідно додатку № 01 до даного договору в обумовлений цим договором термін. Передати Замовникові всі необхідні документи на поставлений товар рахунок, видаткову накладну та податкові накладні, договір, тощо) (п. 4 Договору).

Замовник зобов'язаний забезпечити приймання замовленого товару, здійснити перевірку при прийманні по кількості та якості, а вразі відсутності претензій - здійснити оплату згідно умов договору.

За результатами відповідних господарських операцій контрагентом ТОВ "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" виписано податкові накладні: № 53 від 27 серпня 2014 року, № 54 від 28 серпня 2014 року та видаткові накладні: № 53 від 27 серпня 2014 року та № 54 від 28 серпня 204 року (а.с. 39-42).

24 липня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" (Підрядник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Екстрабілдінг Груп" укладено договір підряду № 27 (а.с. 51).

Субпідрядник в межах договірної ціни виконує власними і залученими силами та засобами комплекс будівельно-монтажних робіт при будівництві об'єкту ВОЛЗ "Біла Церква-Тараща" та здає в обумовлені строки роботи Підряднику. Підрядник зобов'язаний прийняти та оплатити виконані роботи Субпідряднику у відповідності до умов цього Договору (п. 1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору, визначено, що вартість робіт, що є предметом цього Договору складає 420900 грн. 00 коп. згідно додатку № 01 доданого договору.

Субпідрядник зобов'язаний власними та залученими силами і засобами виконати усі роботи у строки, передбачені договором.

Підрядник зобов'язаний у порядку, передбаченому цим Договором прийняти роботи та провести розрахунки з Субпідрядником за виконані ним роботи. Розрахунки за виконані Субпідрядником роботи проводяться Підрядником на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт (п. 5 Договору).

Субпідрядник має право залучити для виконання окремих робіт та інші субпідрядні організації та забезпечує координацію їх діяльності на об'єкті.

За результатами відповідних господарських операцій контрагентом ТОВ "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" виписано акти виконаних робіт № 01 від 14 серпня 2014 року (а.с. 56), податкову накладну № 60 від 14 серпня 2014 року (а.с. 54), довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за серпень 2014 року (а.с. 55) та акт № 03 здачі-приймання будівельно-монтажних робіт по договору № МТС-06-2013-ГУ від 21 жовтня 2013 року та додаткових угодах № 01 від 28 липня 2014 року, № 02 від 26 серпня 2014 року, виконання будівельно-монтажних робіт по об'єкту ВОЛЗ "Біла Церква-Тараща" (а.с. 59).

Окрім того, на підтвердження виконання умов договору ТОВ "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" виписано платіжні доручення № 428 від 14 серпня 2014 року та № 440 від 18 серпня 2014 року.

01 серпня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Софія" (Постачальник) укладено договір поставки № 35 (а.с. 43).

Відповідно до цього договору Замовник доручає, а Постачальник бере на себе зобов'язання передати у власн6ість Замовника товар, перелік якого надається в додатку № 01 (протокол погодження цін), який є невід'ємною частиною цього договору (п. 1 Договору).

Вартість замовлення (товару) становить 81458 грн. 08 коп. згідно додатку № 01 до цього договору. Замовник проводить оплату за поставлений товар та обладнання на підставі даного договору та згідно виставленого від Постачальника рахунку.

Постачальник зобов'язаний поставити за власний рахунок замовлений товар згідно додатку № 01 до даного договору в обумовлений цим договором термін. Передати Замовникові всі необхідні документи на поставлений товар (рахунок, видаткову накладну та податкові накладні, договір, тощо) (п. 4 Договору).

Замовник зобов'язаний забезпечити приймання замовленого товару, здійснити перевірку при прийманні по кількості та якості. в разі відсутності претензій - здійснити оплату згідно умов договору.

За результатами відповідних господарських операцій контрагентом ТОВ "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" виписано видаткові накладні № 2 від 04 серпня 2014 року, № 3 від 05 серпня 2014 року, № 4 від 07 серпня 2014 року та податкові накладні № 2 від 04 серпня 2014 року, № 3 від 05 серпня 2014 року, № 4 від 07 серпня 2014 року (а.с. 46-51).

Окрім того, на підтвердження виконання умов договору ТОВ "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" виписано платіжні доручення № 418 від 13 серпня 2014 року та № 426 від 14 серпня 2014 року.

Щодо тверджень Вінницької ОДПІ про відсутність товарно-транспортних накладних, які підтверджують факт прийняття та транспортування товару суд зазначає наступне.

Суд вважає, що вимога податкового органу підтвердити отримання позивачем товару товарно-транспортними накладними, є протиправною, оскільки законодавець не ставить в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) на формування бази оподаткування, а Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 р., на які посилається відповідач, не встановлюються правила податкового обліку валових витрат та податкового кредиту з ПДВ платників податків, а встановлюються права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). За їх порушення останні можуть бути притягнуті до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт у процесі виконання перевезень вантажів. Таким чином, розроблені Міністерством транспорту України Правила стосуються винятково порядку здійснення перевезень і не мають відношення до бухгалтерського та податкового обліку підприємств, які є відправниками вантажу й вантажоодержувачами, не можуть встановлювати правила ведення зазначених видів обліку. При цьому документи, обумовлені такими правилами, зокрема товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують придбання та реалізацію товарно-матеріальних цінностей та не відносяться до обов'язкових документів податкової звітності, передбаченої Податковим кодексом України.

Окрім того, представником позивача в судовому засіданні зазначено, що придбаваючи товари в своїх постачальників ТОВ "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" не укладало договорів перевезення вантажу, оскільки товар доставлявся силами останніх.

Посилання відповідача на відсутність у контрагентів об'єктивної можливості для виконання поставок товарів в силу відсутності їх за місцезнаходженням, відсутності основних засобів, також не можна розцінювати як доказ фіктивності спірних операцій. Адже податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів постачальником.

Крім того, позивач не зобов'язаний перевіряти дотримання податкового законодавства своїми контрагентами та господарюючими суб'єктами, які здійснюють постачання товарів чи робіт цим контрагентам, не зобов'язаний нести відповідальність за несплату податків продавцями (постачальниками), або за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, що підтверджено практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України.

Щодо посилань податкового органу на відсутність акту приймання-передачі примірної форми № КБ-2В та інших документів: зведеного кошторису вартості об'єкта будівництва, договірної ціни на будівництво, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу Мунрегіонбуду № 554 від 04 грудня 2009 року примірні форми первинних документів з обліку "Акт приймання виконаних будівельних робіт" (КБ-2В) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (№КБ-3) були обов'язковими до застосування при проведенні будівельних робіт на будовах (об'єктах), що здійснюються за рахунок бюджетних коштів і коштів підприємств, установ та організацій державної форми власності. Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 16 від 20 січня 2014 року визнано такими, що втратили чинність накази Мінрегіону України № 554 від 04 грудня 2009 року "Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві" та № 77 від 01 березня 2013 року "Про затвердження примірних форм первинних облікових документів при здійсненні будівництва за рахунок коштів міжнародних фінансових установ".

Щодо посилань податкового органу на податкову інформацію, яка надійшла від ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві відповідно до якої фактичне місцезнаходження ТОВ "Екстрабілдінг Груп" не встановлено, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням повинні міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Положенням ч. 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Окрім того, податковий орган не врахував те, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 січня 2015 року визнано дії державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо зміни на підставі акта № 2660/26-55-22-08/3912757 від 01 вересня 2014 року "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Екстрабілдінг Груп" щодо фінансово-господарських відносин з платниками податків за період діяльності з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року в інформаційній системі податковий блок показників податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість задекларованих ТОВ "Екстрабілдінг Груп" протиправними. Постанова набула законної сили.

Таким чином, судом дослідженні всі обставини, які підтверджують рух активів в процесі здійснення господарських операцій, реальні зміни майнового стану платника податків, спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарських операцій, зв'язок між фактом придбання товарів, надання послуг та господарською діяльністю позивача. Саме такі обставини слід встановлювати судам з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість згідно позиції Вищого адміністративного суду України, викладеній інформаційному листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11.

Крім того, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Водночас податкові органи не позбавлені права звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентом, з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це установлено частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.

Отже, можливі порушення, допущені одним платником податків (наприклад, контрагентом позивача) у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків, у разі фактичного здійснення господарської операції.

Натомість відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій. Також ним не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагентів були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

Судом на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановлено, що факт надання послуг позивачеві зі сторони його контрагентів, зазначених в акті перевірки, документально підтверджується, а надані позивачем докази є переконливими і достатніми для беззаперечного висновку суду щодо реальності господарських операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем як під час перевірки, так і під час розгляду даної справи по суті підтверджено факт реальності господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачами не доведено правомірність оскаржуваних рішень, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 94 КАС України, у звязку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06 лютого 2015 року винесене Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство "Рембудзвязок" сплачений судовий збір в розмірі 401 (чотириста одну) гривню 07 копійок.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна