Справа № 814/717/15
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

12.05.2015 р. № 814/717/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Лісовської Н.В. за участю секретаря судового засідання Тимошевської О.І. у відкритому судовому засіданні розглянув адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54039

доДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській обл., вул. Потьомкінська, 24/2, м. Миколаїв, 54030

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.01.2015 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, вимоги від 26.01.2015 р. № Ф-, рішення від 26.01.2015 р. № НОМЕР_4,
За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: ОСОБА_3А,

ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Центральному районі Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.01.2015 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, вимоги від 26.01.2015 р. № Ф-, рішення від 26.01.2015 р. № НОМЕР_4.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що підставою для висновку про заниження позивачем валового доходу в акті перевірки зазначено розмір торговельної націнки 20%. Даний висновок не підтверджений жодним документом і є припущенням перевіряючих. Відповідач застосував метод визначення валового доходу, не передбачений Податковим кодексом України (далі ПК України). Позивач при використанні в господарській діяльності транспортних засобів мав право не виписувати в 2012 р. подорожні листи. До перевірки надані документи на підтвердження понесених позивачем витрат з придбання пального для використання в господарській діяльності. В акті перевірки не наведені дані про операції з постачання товарів, які були здійснені позивачем та не враховані при визначенні обєкта оподаткування ПДВ.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких вказано, що оскаржувані рішення та вимога прийняті за наслідками планової перевірки позивача, висновки акту перевірки відповідають обставинам справи.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні 12.05.2015 р. в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Вислухав пояснення представників сторін та свідків, з'ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідив матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов не належить задоволенню, виходячи з наступного:

У листопаді-грудні 2014 р. відповідачем була проведена планова виїзна перевірка позивача за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., результати якої оформлені актом від 25.12.2014 р. № 1004/14-03-17-03-08/НОМЕР_5. Перевіркою виявлено наступні порушення:

- п. 177.2, 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 196927,66 грн.;

- п.п. 185.1 а) п. 185.1 ст. 185, п.п. 187.1 б) п. 187.1 ст. 187, п. 198.3, 198.4 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на суму 225635,00 грн.;

- п.п. 7.1.2 п. 7.1, п. 7.3 ст. 7, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 2464), а саме: порушено порядок нарахування, обчислення та строки сплати єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу, чим занижено єдиний внесок на суму 120639,94 грн.;

- п. 2.2, п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637 (далі Положення): не відображено в книгах обліку доходів і витрат фактично отриману суму готівки за реалізацію товару на суму 1076292,70 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.01.2015 р. № НОМЕР_1 на суму 246159,58 грн. з податку на доходи, № НОМЕР_2 на суму 282043,75 грн. з ПДВ, № НОМЕР_3 на суму 5381463,50 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки, вимогу від 26.01.2015 р. № Ф- на суму 120639,94 грн. з єдиного внеску, рішення від 26.01.2015 р. № НОМЕР_4 на суму 9375,14 грн. зі штрафних санкцій з єдиного внеску.

В акті перевірки зроблено розрахунок вартості придбаного товару, який реалізовано за 2012 р., виходячи з залишку нереалізованого товару без націнки, кредиторської заборгованості, перерахованих на придбання запчастин коштів, товарних чеків на придбання за готівку. За розрахунками відповідача вартість придбаного за 2012 р. товару складає 5136696,97 грн., а за даними декларації позивача про майновий стан і доходи за 2012 р. 5138643,00 грн. Розбіжність складає 1946,03 грн. Згідно листа позивача від 24.12.2014 р. середня торгова націнка за 2012-2013 р.р. склала від 6 до 40 відсотків. З урахуванням середньої торгової націнки 20% валовий дохід позивача за 2012 р. склав 6164036,36 грн. Таким чином, перевіркою встановлено заниження позивачем суми валового доходу за 2012 р. на суму 706971,36 грн.

Аналогічним чином розраховано вартість придбаного за 2013 р. товару 3782697,78 грн., а за даними декларації за 2013 р. 3783900,00 грн. Розбіжність складає 1203,22 грн. З урахуванням середньої торгової націнки 20% валовий дохід позивача за 2013 р. склав 4539237,34 грн. Таким чином, перевіркою встановлено заниження позивачем суми валового доходу за 2013 р. на суму 369322,34 грн.

Перевіркою встановлено, що позивач у 2012 р. поніс інші витрати (податкові платежі, доставка товару, охорона, дизпаливо, комісія банку та ін.) на загальну суму 125780,00 грн. За даними декларації 92555,59 грн. Розбіжність складає 33224,41 грн. (сума придбаного дизпалива, використання якого не підтверджено подорожніми листами).

У 2013 р. позивач поніс інші витрати (податкові платежі, доставка товару, охорона, дизпаливо, комісія банку та ін.) на загальну суму 155823,00 грн. За даними декларації 110091,39 грн. Розбіжність складає 45731,61 грн. (сума придбаного дизпалива, використання якого не підтверджено подорожніми листами).

На підставі викладеного вище, відповідачем встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб у розмірі 126164,10 грн. за 2012 р. і 70763,56 грн. за 2013 р.

У звязку з заниженням позивачем суми чистого оподатковуваного доходу, перевіркою встановлено заниження єдиного внеску за 2012-2013 р.р. на суму 120639,94 грн.

Заниження валового доходу потягло також заниження податкових зобовязань з ПДВ за 2012-2013 р.р. на суму 225635,00 грн.

Крім того, перевіркою встановлено завищення податкового кредиту на суму 10377,00 грн., що виникло за рахунок включення до складу податкового кредиту витрат, не повязаних з господарською діяльністю позивача, а саме: придбання дизельного пального у ТОВ "Сервісна компанія "Формула".

Перевіркою підтверджено, що позивач відображав у книзі обліку доходів та витрат суми, які надходили на розрахункові рахунки, однак розбіжності, виявлені в ході перевірки, на суму 706971,36 грн. за 2012 р. і 369321,53 грн. за 2013 р. не відображені в книзі обліку доходів і витрат.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пункт 177.4 зазначено статті надає перелік витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів.

Згідно п.п. а) п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

З пояснень, наданих представниками сторін у судовому засіданні, суд встановив, що в декларації про майновий стан і доходи позивач вказав націнку на товари на рівні 6%, у той час як перевіркою вибірково по товарам встановлено націнку 40%, 47% і 26%. На запит відповідача надати інформацію про розмір середньої націнки по найменуванням товару позивач відповідь не надав. У попередньому листі сам позивач вказав середню націнку 20-30%. Таким чином, відповідач, розраховуючи розмір валового доходу, виходив з мінімальної націнки 20%. Листом від 24.12.2014 р. позивач вніс виправлення до розміру націнки від 5 до 40%.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач довів перед судом законність рішень та вимоги, які є предметом розгляду даної справи. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та не належать задоволенню.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову позивач сплатила 10 відсотків розміру ставки судового збору 487,20 грн. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у звязку з чим стягненню з позивача підлягає 4384,80 грн.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5) судовий збір у сумі 4384,8 грн. на користь Державного бюджету України (р/р 4002 УДКСУ у м. Миколаєві, код 37992781, МФО 826013, ).

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Повний тест постанови

виготовлено та підписано суддею 15.05.2015 р.

Суддя Н. В. Лісовська