Справа № 313/794/14-а(3П/808/17/14)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2015 рокусправа № 313/794/14-а(3П/808/17/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Суховарова А.В. Головко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання неправомірною відмови у передачі в натурі земельної ділянки та зобов'язаня вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області, в якому просив визнати неправомірною відмову № 14-С-038-2/055 від 09.04.2014 Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області щодо винесення розпорядження про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 Зобовязати відповідача винести розпорядження про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і безоплатно передати земельну ділянку ОСОБА_1 з подальшим внесенням змін до земельно-облікової документації.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішенн, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування зазначає, що на звернення до Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області з заявою про виділення земельної ділянки у натурі позивачем було отримано лист №14-С-038-2/05 від 09.04.2014 про відмову у винесенні розпорядження про виділення земельної ділянки у натурі ( на місцевості), оскільки ОСОБА_1 на момент звернення є іноземним громадянином, а саме громадянином ОСОБА_2 Федерації, а тому у відповідності до вимог Земельного кодексу України, не може оформити право вланості на земельну ділянку. Позивач вважає відмову необґрунтованою, оскільки протягом 1999-2003 років брав участь у розпаюванні КСП «Білорецьке», був членом колективного сільськогосподарського підприємства та отримав сертифікат на право на земельну частку ( пай), а громадянином ОСОБА_2 Федерації став лише у 2008 році.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на її безпідставність вказує, що приймаючи рішення про відмову ОСОБА_1 у прийнятті розпорядження про передачу у власність земельної частки (паю), яка була йому надана відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), Веселівська районна державна адміністрація Запорізької області діяла виключно в межах чинного законодавства України, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Також відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Представник позивача повідомлений про час та дату розгляду справи належним чином відповідно до рекомендованого повідомленн про вручення поштового відправлення, що міститься в матерілах справи.

Відповідно до частини 4 статті 196, частини 1 статті 41 КАС України судове засідання проведено за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до частини 5 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам.

Пунктом в) частини 3 та частини 4 статті 81 та статті 145 Земельного кодексу України визначено, що іноземні громадяни можуть набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення лише в порядку спадкування. Однак, протягом року, з моменту переходу такого права, такі особи зобов'язані їх відчужити, оскільки успадковані земельні ділянки сільськогосподарського призначення не можуть перебувати у приватній власності осіб без громадянства або іноземних громадян.

Судом першої інстанції встановлено,що позивач з лютого 2003 року по липень 2013 року, тобто 10 років (включаючи і період свого перебування вже громадянином іншої держави з 2008 року - 5 років) з певних причин не зміг оформити своє право власності на земельну частку (пай), так як загубив сертифікат, а отже і не зміг отримати земельну частку (пай) у власність без різних законодавчих перешкод.

ОСОБА_1 з 2008 року є громадянином ОСОБА_2 Федерації, а отже іноземцем. Прийнявши громадянство іншої держави та враховуючи вимоги чинного законодавства України, громадянин ОСОБА_1 втратив можливість отримати у власність земельну частку (пай), яка йому була виділена в свій час відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай).

11.02.2003р. розпорядженням Веселівської районної державної адміністрації № 39 затверджено Схему поконтурного розподілу земель реформованого КСП Білорецьке та передачу земельних ділянок у власність.

Відповідно до пункту 5 вищезазначеного розпорядження виділено в натурі (на місцевості) і безоплатно передано у власність земельні ділянки у розмірі земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам - власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно Схеми поконтурного розподілу земель на земельні частки (паї) та поданого клопотання громадян.

Відповідно до додатку до розпорядження № 39 від 11.02.2003 ОСОБА_1 включено до Схеми поконтурного розподілу земель з правом подальшого оформлення права власності на земельну частку (пай).

Пунктом 6.1 розпорядження № 39 від 11.02.2003р. громадян зобов'язано протягом двомісячного терміну посвідчити право приватної власності на земельні ділянки державними актами на право власності на землю.

Судом першої інстанції, також встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії № ЗП № 0204095 ОСОБА_1В був втрачений та своєчасно та в повному обсязі право власності на земельну ділянку він не оформив.

04.09.2008р. ОСОБА_1 отримав громадянство ОСОБА_2 Федерації, а у 2013 році ним було отримано дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай), що належить ОСОБА_1 та план-схему пропонуємого місця розташування земельної ділянки.

31.03.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виділення йому земельної ділянки у натурі (на місцевості).

Проте, листом № 14-С-038-2/055 від 09.04.2014 відповідачем відмовлено позивачу у винесенні розпорядження про виділення земельної ділянки у натурі (на місцевості) ОСОБА_1, оскільки громадянин ОСОБА_1 на момент звернення являється іноземним громадянином, а саме громадянином ОСОБА_2 Федерації, а тому у відповідності до вимог Земельного кодексу України не може оформити право власності на земельну ділянку.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України Про місцеві державні адміністрації (далі Закон) місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня.

Пунктом 7 частини 1 статті 13 Закону до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Пунктом 2 статті 21 Закону передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Правовий статус та порядок використання, зокрема земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним Кодексом України.

Частинами 1, 2 статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Судом першої інстанції, при аналізі норм чинного законодавства встановлено, що до 01.01.2013 основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку.

З 01.01.2013 нова редакція Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме стаття 18, передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Також з 01.01.2013 набув чинності Закон України Про державний земельний кадастр, відповідно до якого видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, стало свідоцтво на право власності.

Таким чином державний акт на право власності на земельну ділянку та/або свідоцтво про право власності є документами, що посвідчують право власності, й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що Веселівська районна державна адміністрація Запорізької області, перевіривши вищевикладені обставини, зокрема факт прийняття позивачем громадянства ОСОБА_2 Федерації, правомірно прийняла рішення про відмову № 14-С-038-2/055 від 09.04.2014 щодо винесення розпорядження про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що докази які були надані позивачем, спростовані доводами відповідача, який діяв у межах, в порядку та у спосіб визначений чинним законодавством.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у справі № 313/794/14-а (ЗП/808/17/14) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко