Справа № 826/9872/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2015 року 14:22 № 826/9872/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.04.2013 року №,-
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.04.2013 року № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 23.07.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у вказаному судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на доводи, викладені в його письмових запереченнях, залучених до матеріалів справи.

На підставі ч. 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію НОМЕР_3 від 05.02.2003 з 01.01.2012 обрав ставку єдиного податку 5 % від доходу, що підтверджено свідоцтвом платника єдиного податку серія НОМЕР_4 від 26.04.2012.

У пункті 7 зазначеного свідоцтва платника єдиного податку вказано про види діяльності позивача, зокрема, надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого комунальним підприємством Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності нерухомого майна 21.04.2011 за № 29755755 ОСОБА_1 є власником майнового комплексу загальною площею 3584,50 кв. м., що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1, номер запису: 7303-П в книзі: 116п-102 на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 08.11.2010 року.

Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.04.2013 року №0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 76 718, 19 грн.

Позивач не погодився з прийнятим відповідачем вищевказаним податковим повідомленням - рішенням та звернувся з позовом до суду.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін по суті спору, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договорів оренди нежилого приміщення № 1/01.2012 від 01.01.2012 разом з актом приймання - передачі нежилого приміщення та № 1/09 2012 від 01.09.2012 разом з актом приймання - передачі нежилого приміщення позивач, як суб'єкт підприємницької діяльності здає своє нерухоме майно в оренду, що підтверджує використання ним своєї приватної власності саме в підприємницькій діяльності.

Особливості нарахування, сплати та подання звітності з окремих податків і зборів платниками єдиного податку встановлено статтею 297 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: зокрема, земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності" від 03.07.1998 № 727/98 суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Частиною 1 статті 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності" від 03.07.1998 № 727/98 встановлено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником плати (податку) за землю.

Згідно пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про роз'яснення Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98" від 16.03.2000 № 507 суб'єкт малого підприємництва, який згідно з абзацом п'ятим частини першої статті 6 названого Указу Президента України не є платником плати (податку) за землю, звільняється від плати (податку) за землю лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Операції з оренди є за своєю суттю операціями з надання послуг, а орендна плата включає в себе не лише компенсацію витрат, але і відповідний прибуток орендодавця.

Таким чином, операції з надання в оренду приміщень підпадають під визначення підприємницької діяльності, а платник єдиного податку - орендодавець - звільняється від сплати податку за землю.

Отже, оскільки позивач є платником єдиного податку і здійснював підприємницьку діяльність, здаючи в оренду належне йому нежитлове приміщення, нарахування податковим органом позивачу плати за землю в розмірі 76 718,19 грн. є протиправним та суперечить вимогам Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності" від 03.07.1998 № 727/98 та постанови Кабінету Міністрів України "Про роз'яснення Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98" від 16.03.2000 № 507.

Аналогічна позиція відображена в ухвалах Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2013 у справі № 826/7786/13-а (колегія суддів у складі головуючого Міщука М.С., суддів Бєлової Л.В., Гром Л.М.), ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2013 у справі № 826/12631/13-а (колегія суддів у складі головуючого Земляної Г.В., суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.), ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 у справі № 826/15493/13-а (колегія суддів у складі головуючого Василенка Я.М., суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.).

Відтак, позивач довів суду належними доказами, які не заперечувалися і не були спростовані відповідачем, що він є платником єдиного податку і використовує належне йому нежитлове приміщення для провадження підприємницької діяльності.

Використання позивачем нежитлового приміщення в інший спосіб судом під час розгляду справи не встановлено, а відповідач на такі обставини не посилався й відповідних доказів не надав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано доводи позивача та не доведено правомірність оскаржуваного рішення з огляду на що, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва від 30.04.2013 року №.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Суддя Т.О. Скочок