Справа № 2а-961/10/1270
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2010-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шембелян В.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2010 року справа №2а-961/10/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Яманко В.Г., Шишова О.О.

при секретарі Запорожцевій Г.В.

за участі

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції в м. Луганську на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2010 року у справі № 2а-961/10/1270 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодон» до Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції в м. Луганську, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області «про зобовязання вчинити певні дії, визнання протиправним податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетного відшкодування», -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автодон» звернулося до суду з цим позовом до Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції в м. Луганську, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області «про зобовязання вчинити певні дії, визнання протиправним податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетного відшкодування».

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2010 року у справі № 2а-961/10/1270 позов було задоволено у повному обсязі, а саме: визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції в м. Луганську від 18.01.10р. № /1, зобов'язано Ленінську міжрайонну державну податкову інспекцію в м. Луганську відобразити у картці особового рахунку з податку на додану вартість ТОВ «Автодон» наявність бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість за декларацією від 09.02.07р. за 4 квартал 2006 року в розмірі 27 446 грн., що декларувалось в 3 кварталі 2006 року, стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства в Луганській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодон» суму бюджетного відшкодування за 4 квартал 2006 року в розмірі 27 446 (двадцять сім тисяч чотириста сорок шість гривень).

Не погодившись з таким судовим рішенням, Ленінська міжрайонна державна податкова інспекція в м. Луганську подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Письмовою заявою Головне управління Державного казначейства України в Луганській області приєдналось до апеляційної скарги Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції в м. Луганську.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

Статтею 2 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" на органи державної податкової служби покладено обов'язки щодо здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, до якого відноситься і Закон України "Про податок на додану вартість" (надалі Закон № 168).

До компетенції державних податкових інспекцій законодавцем віднесено забезпечення обліку платників податків, контроль за своєчасністю подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, функцій щодо перевірки достовірності цих документів стосовно правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків (статті 10, 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні").

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративного суду це публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Справи про відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість відносяться до юрисдикції адміністративних судів, оскільки учасником спору є суб'єкт владних повноважень (орган державної податкової служби, територіальний орган державного казначейства), наділений публічно-владними повноваженнями. Згідно з підпунктами 7.7.5, 7.7.6 пункту 7 статті 7 Закону № 168 зазначені органи відповідно визначають суми, що підлягають відшкодуванню з бюджету та здійснюють їх перерахування.

Вирішуючи дану справу суд виходить з того, що Закон України «Про податок на додану вартість» №168 визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Відповідно до п.п. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168, платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Судом встановлено, що співробітниками Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції в м. Луганську була проведена невиїзна перевірка ТОВ «Автодон» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника в банку за 4 квартал 2006 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в 3 кварталі 2006 року за результатами якої було складено акт від 09.12.09р. № 1106/23-616/21843398 (а.с.15-22).

Сторони не оспорюють правильності відображення в документах фінансової та податкової звітності позивачем його господарських операцій з контрагентами, а також факт сплати позивачем задекларованої суми ПДВ за період, що перевірявся.

Крім того, як вбачається з акту перевірки, його складено з посиланням на довідку від 13.04.07 №469/23-6/21843398 за результатами позапланової виїзної перевірки позивача відповідачем з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ в декларації за 4-й квартал 2006 року. Висновки акту перевірки не спростовують висновків довідки щодо правомірності формування податкового кредиту позивачем в цей період, навпаки ґрунтуються на фактичних даних довідки щодо відображення в документах фінансової та податкової звітності позивачем його господарських операцій з контрагентами.

Як вбачається з акту перевірки, згідно з поданою позивачем до податкового органу декларацією з ПДВ за 4-й квартал 2006 року від 09.02.2007 року №122581 сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок платника у банку складає 516276 грн. Одним з основних постачальників ТОВ «Автодон» є ТОВ «ТД «Донбас», яке реалізувало на адресу позивача котел жаротрубний на суму 297 493, 30 грн. Питома вага суми бюджетного відшкодування ПДВ ТОВ «Автодон» за 4 квартал 2006 року по ТОВ «ТД «Донбас» складає 46 362 грн. На адресу відповідача надійшла довідка зустрічної перевірки від ДПІ Святошинського району м. Києва, згідно з якою підприємство ТОВ «ТД «Донбас» є посередником, постачальником - ТОВ «ТД «Колві». На направлені запити Ленінська МДПІ м. Луганська отримала відповідь, що ТОВ «ТД «Колві» також є посередником, одним з постачальників є ДП Колві-Сервіс», здійснити перевірку якого не можливо через відсутність за місцезнаходженням. Загальна частка податкового кредиту ДП «Колві-Сервіс» складає 59,2%. Ці обставини й стали підставою для висновку в акті перевірки про порушення позивачем п. 1.8, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст.7, п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п 7.2.4 п.7.2 ст. 7, п.п. 7.2.8 п.7.2. ст. 7, п.п.7.7.2 п. 7.7. ст. 7, п. 1.3 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР, а саме: завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за 4 квартал 2006 року ТОВ «Автодон» в сумі 27 446 грн. ( 46 362 х 59,2%) - загальна частка податкового кредиту по вказаному ланцюгу постачання.

15.12.09р. податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № /0 про зменшення розміру бюджетного відшкодування на суму 27 446 грн. (не відшкодовано на момент перевірки 26937,26 грн. + відшкодовано 508,74 грн.), визначив податкове зобов'язання до сплати позивачу в розмірі відшкодованої суми - 508,74 грн. та нарахував штрафну фінансову санкцію в розмірі 254,37 грн. (а.с.23).

Не погодившись з висновками податкового повідомлення-рішення, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, однак рішенням про результати розгляду скарги № 1346/23-223 від 18.01.10р. йому було відмовлено в задоволенні скарги та 18.01.10р. було винесено повторне аналогічне попередньому податкове повідомлення - рішення № /1 про зменшення суми бюджетного відшкодування на суму 27 446 грн. (не відшкодовано на момент перевірки 26937,26 грн. + відшкодовано 508,74 грн.), визначив податкове зобов'язання до сплати позивачу в розмірі відшкодованої суми - 508,74 грн. та нарахував штрафну фінансову санкцію в розмірі 254,37 грн. (а.с.8).

Згідно з п.7.7.5 Закону № 168, протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну (камеральну) перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до пункту 7.7.6 Закону № 168, на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства визначений та затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 року № 327, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 25.08.2005 року (далі - Порядок 327).

Порядком № 327 передбачено проведення планових, позапланових, виїзних та., невиїзних документальних перевірок, для яких передбачені окремі вимоги.

Згідно з пунктом 1.3 Порядку № 327, за результатами проведення невиїзних

документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської

діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень, податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.

З системного аналізу зазначених нормативних документів, змісту довідки від 13.04.07 №469/23-6/21843398, посилання на яку містить акт перевірки та пояснень сторін вбачається, що під час проведення перевірки відповідачем не було встановлено жодних порушень податкового законодавства з боку позивача, в тому числі щодо правильності оформлення господарських операцій, товарність яких податківці також не оспорюють.

Сторони не оспорюють, що під час проведення вказаних перевірок фахівцями податкового органу були досліджені надані позивачем статутні документи, реєстраційні документи, контракти, угоди, журнали ордери, реєстри отриманих податкових накладних, податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, акти виконаних робіт.

Таким чином, у сторін відсутні зауваження щодо кількості та якості наданих позивачем для перевірки відповідачу документів, правильності нарахування позивачем розміру податку та відшкодування, а також фактичної сплати позивачем задекларованих сум податку.

Тому, суд приходить до висновку, що відповідачі фактично не оспорюють правомірність формування позивачем податкового кредиту щодо заявленої суми бюджетного відшкодування за 4-й квартал 2006 року. Крім того, зазначена сума повністю підтверджена матеріалами справи: податковими накладними та платіжними дорученнями.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та представник відповідача органу казначейства заперечували, а податковий орган не надав належних доказів на підтвердження фактичного часткового відшкодування в сумі 508,74 грн. позивачу вказаної суми бюджетного відшкодування за господарськими операціями з ТОВ «ТД «Донбас».

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно вважав встановленим факт правомірного формування податкового кредиту позивачем шляхом сплати до Державного бюджету сум податку на додану вартість, які відображені у податковій декларації за 3-й квартал 2006 року та заявлені до бюджетного відшкодування в податковій декларації від 09.02.2007 року за 4-й квартал 2006 року на загальну суму бюджетного відшкодування в розмірі 27 446 грн. за господарськими операціями з ТОВ «ТД «Донбас».

Тому, місцевий суд обґрунтовано вважав правомірним заявлення позивачем до бюджетного відшкодування вказаної суми.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України № 168 встановлено, що база оподаткування операцій з продажу товарів (робіт, послуг) визначається, виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, що визначена за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів (робіт, послуг) згідно із законами України з питань оподаткування. Вказане кореспондується з нормою пункту 7.1. статті 7 вказаного Закону.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статі 7 Закону України „Про податок на додану вартість" визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до частини 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

При цьому, частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Податковий орган, як субєкт владних повноважень, здійснюючи контроль за обчисленням та сплатою податку на додану вартість, повинен діяти у спосіб, передбачений законом, а саме: за наслідками перевірки своєчасно надати висновок із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету, або відмовити у наданні бюджетного відшкодування.

Як вбачається з акту перевірки, податковим органом з порушенням строків та порядку, передбачених п.7.7.5 Закону № 168, відповідачем через 2,5 роки після позапланової виїзної перевірки, якою не встановлено порушень норм чинного законодавства позивачем під час формування податкового кредиту, проведено камеральну перевірку того ж самого періоду, складено акт на підставі результатів зустрічних перевірок контрагентів та прийняте повідомлення-рішення.

Крім того, згідно з нормами Закону №168 право господарюючого суб'єкта - платника ПДВ на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ не залежить від проведення або не проведення зустрічних перевірок за ланцюгом до кінцевого виробника. Посилання відповідача на «Методичні рекомендації», затверджені наказом ДПА України № 350 від 18.08.2005 року, в довідці та акті про результати перевірок позивача є необґрунтованими, оскільки зазначений документ суперечить положенням акту вищої юридичної сили Закону № 168.

Тому, суд першої інстанції вірно вважав незаконним прийняте відповідачем повідомлення-рішення, яким позивачу фактично відмовлено в наданні бюджетного відшкодування з ПДВ через неможливість провести зустрічні перевірки контрагентів по ланцюгу постачання.

Межі повноважень органів казначейства встановлено Постановою КМУ №1232 від 21.12.05 р., яким затверджено «Положення про Державне казначейство» а в частині відшкодування податку на додану вартість спільним Наказом Державної податкової адміністрації України та Державним казначейством України №200/86 від 21.05.2001 р., що затверджує «Порядок відшкодування податку на додану вартість», зареєстрованим в міністерстві юстиції України 08.06.01 р № 489/5680. Суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача - органу державного казначейства, що за відсутності висновку податкового органу на залишок суми бюджетного відшкодування, заявленого в податковій декларації за 4-й квартал 2006 року, вони не мали підстав та повноважень її відшкодовувати.

Оцінивши всі вищевикладені обставини, враховуючи те, що позивач виконав покладені на нього обов'язки, подав відповідачу декларації, правомірно сформував податковий кредит та надав всі необхідні документи на підтвердження свого права на бюджетне відшкодування, які під час проведення перевірки не спростовані, суд вважає порушеним право позивача на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, заявленого в податковій декларації за 4 квартал 2006 року в сумі 27 446 грн. в результаті незаконного рішення відповідача - податкового органу. Підстав для застосування штрафних санкцій суд також не вбачає. Тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

В повному обсязі ухвала виготовлена 28.07.2010 року.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції в м. Луганську залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2010 року у справі № 2а-961/10/1270 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодон» до Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції в м. Луганську, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області «про зобовязання вчинити певні дії, визнання протиправним податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетного відшкодування» - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: В.Г.Яманко

ОСОБА_3