Справа № 2а-234/10/0407
Суддя: Шаповал Г. І.
Дата ухвалення: 2010-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

В І Л Ь Н О Г І Р С Ь К И Й М І С Ь К И Й С У Д
Д Н І П Р О П Е Т Р О В С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року Справа № 2а-234/10/0407

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шаповала Г.І.,

при секретарі Кудіній Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення (УПСЗН) Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, про визнання дій неправомірними та зобовязання донарахування та виплати щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, який надійшов до суду 21.10.2010 року, позивач, керуючись ст.ст.6,9,17-19, 99,102 КАС України, ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» ( в редакції ЗУ від 22.03.2001 р. № 2334-ІІІ), рішеннями Конституційного суду України від 09.07.07 р. № 6-рп/2007, від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, прохає зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй державної допомоги по догляду за дитиною: сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 14 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року, згідно з вимогами ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» ( в його первісній редакції), у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до 6 років на час її виплати, з врахуванням отриманої позивачем допомоги за цей період.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що вона є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і відповідно до ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» № 2811-ХІІ від 28.11.1992 року, їй було призначено виплату щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

При визначенні розміру допомоги в 2007 році відповідач керувався положеннями ЗУ « Про Державний бюджет України на 2007 рік», згідно якого розмір допомоги встановлювався, як різниця між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців, але не менше 90 грн.. Відповідно до Постанови КМ України розмір допомоги було встановлено на рівні 130 грн. на місяць.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми ( в редакції ЗУ від 22.03.2001 року № 2334-ІІІ) було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого Законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідач відмовляє в проведенні перерахунку та виплати допомоги, вважаючи, що допомога у розмірі 130 грн. встановлена законодавством.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 справа № 1-29/2007, визнано неконституційними норми відповідних статей ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі, і положення про визначення розміру допомоги, як різницю між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців, але не менше 90 грн.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, розяснено, що ОСОБА_3 України не надає закону про Державний бюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Конституційний суд дійшов висновку, що законом про Державний бюджет не можуть вноситися зміни до інших законів, і не може зупинятися їх дія.

Таким чином, згідно вказаного рішення Конституційного суду України при визначенні розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку необхідно керуватися, виключно, ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» в його початковій редакції.

Розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років в 2007 році складав -526 грн.

УПСЗН має статус юридичної особи, діє на підставі Положення, розробленого відповідно до Типового, що затверджене постановою КМУ від 29.09.2000 року № 1498 і в спірних правовідносинах є органом виконавчої влади. Відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 р. № 256, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету на здійснення програм соціального захисту населення.

В судове засідання позивач не зявилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, де також зазначила, що адміністративний позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, у випадку задоволення позову, судові витрати прохає покласти на неї.

Представник відповідача в судове засідання також не зявилася, але надала письмову заяву про проведення судового засідання за її відсутності та надала письмові заперечення на позов за підписом керівника установи, де зазначено, що з позовом відповідач не погоджується, що виплата допомоги, передбаченої Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Рішення Конституційного Суду України не може бути виконаним органами праці та соціального захисту населення, так як не було внесено відповідних змін Верховною Радою України до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та не було збільшено видатки на виплату державної допомоги. Проведення виплат у підвищених розмірах, відповідно до рішення Конституційного Суду України, можливо тільки у разі внесення змін до відповідних законів та збільшення видатків на виплату державної допомоги. Крім того, на думку відповідача, належним відповідачем у справі є Міністерство праці та соціальної політики України, яке є головним розпорядником бюджетних коштів по КФКіВК 2511050 (субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сімям з дітьми). Також відповідач, посилаючись на ст. 99 КАС України, вважає, що позивачем пропущено 6-ти місячний строк позовної давності, передбачений законодавством для звернення до суду за захистом свого порушеного права. На підставі цього відповідач вважає здійснені нарахування і виплату допомоги позивачу такими, що відповідають діючому законодавству, тому прохає в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши та оцінивши в сукупності надані у справі докази, в тому числі копію свідоцтва про народження дитини сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, матірю якого зазначена позивач, довідки УПСЗН від 26.10.2010 року про знаходження на обліку та отримання допомоги позивачем на утримання дитини до досягнення нею трирічного віку в період з 09.10.2007 року по 31.12.2007 року у розмір, відповідно, 77.79 грн., 107.73 грн., 110.88 грн., квитанції про сплату позивачем судового збору в сумі 03.40 грн., керуючись законом, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення має статус юридичної особи, діє на підставі Положення, розробленого відповідно до типового, яке затверджене Постановою КМ України 29.09.2000 р. № 1498, і в спірних правовідносинах є органом державної виконавчої влади. Відповідно до Постанови КМ України від 04.03.2002 року № 256, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету на здійснення програм соціального захисту населення. Згідно постанови КМУ від 16.01.2007 року № 32 «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку», з квітня 2007 року допомога по догляду за дитиною застрахованим особам призначається та виплачується органами праці та соціального захисту населення за місцем проживання застрахованої особи.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно ст.5 цього Закону встановлено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, призначаються і виплачуються органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків дитини.

Згідно статті 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» одним з видів державної допомоги сім'ям з дитиною є допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно статті 5 цього Закону всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків.

Згідно ст. 13 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має не застрахована в системі загальнообовязкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Згідно ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», (в його первісній редакції) встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей до шести років.

Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено дію статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими народженням та похованням», а порядок визначення розміру допомоги було визначено абзацом 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», відповідно до якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначається як різниця між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3,5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007, положення пункту 14 статті 71, абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення рішення і це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів в зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі, якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають ОСОБА_3 України, вони оголошуються не чинними, і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно рішення Конституційного суду від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано, що ОСОБА_3 України не надає Закону України «Про Державний бюджет» вищої юридичної сили стосовно інших законів, Конституційний суд дійшов висновку, що Законом України «Про державний бюджет України» не можуть вноситися зміни до інших законів і не може зупинятися їх дія. Таким чином, при визначенні розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку необхідно керуватися виключно Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» в його початковій редакції, згідно якої розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначався у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до шести років, який складає: згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік»: з 01.04.07 р. 463 грн., з 01.10.07 р. 470 грн.

Оскільки зупинення дії статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визнано таким, що суперечить ОСОБА_3 України, а також визнані неконституційними положення пункту 14 статті 71, абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», та відповідно до норм ОСОБА_3 України, то відповідачем виплата допомоги позивачу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років була здійснена в меншому розмірі всупереч вимогам закону

Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 України та законами України;

- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо, (неупереджено); - добросовісно; - розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ст. 8 ОСОБА_3 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Згідно ч. 2 ст. 19 ОСОБА_3 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Згідно ст. 22 ОСОБА_3 України, права і свободи людини і громадянина, закріплені

цією ОСОБА_3, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 ОСОБА_3 України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За приписами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд приходить до висновку, що відповідач, не діяв у відповідності до ОСОБА_3 України та законів, які регулюють правовідносини з питань надання соціальної допомоги позивачу в виді допомоги на утримання дитини до досягнення нею трирічного віку, не забезпечив в установленому законами порядку здійснення права позивача на отримання зазначеної допомоги, відповідач керувався правовими нормами, які суперечили вимогам ОСОБА_3 України, та не діяв у відповідності до вимог, передбачених ст. 2 КАС України, всі заперечення відповідача проти позову не ґрунтуються на діючому законодавстві та нормах ОСОБА_3 України, в звязку з чим позов підлягає задоволенню частково.

Враховуючи невідповідність дій відповідача вимогам законів та ОСОБА_3 України, з метою захисту прав позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність захисту цих прав шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену щомісячну грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» в розмірі, що обчислюється з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 09 жовтня по 31 грудня .2007 р., включно, оскільки саме за цей період, а не з дня народження дитини, позивач отримувала допомогу, яка підлягає перерахуванню.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 99 КАС України, передбачено, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється 6-ти місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач мала право отримувати державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто, до 14.08.2010 року. Після цього позивач протягом 6 місяців мала право звернутися до адміністративного суду з позовом про захист порушених прав. Вона звернулась до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства 21.10.2010 року, тобто в межах передбаченого законом 6-ти місячного строку. Тому необхідності в поновленні позивачу строку звернення з даним позовом до суду немає, твердження відповідача, що позивачем пропущений зазначений строк, не відповідає обставинам справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 94 КАС України та заявою позивача про покладення судових витрат на неї у випадку задоволення позову, тому судові витрати у справі в виді судового збору на суму 03.40 грн. покладає на позивача, згідно її заяви.

Керуючись ст.ст. 2-15,86,87,94,158-163,167,185,186,254,255 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_4, Естонія, і/к № НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, державної допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним трирічного віку, за період з 09 жовтня по 31 грудня 2007 року, включно, згідно з вимогами ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» (в його первісній редакції), у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до 6 років на час її виплати, з врахуванням суми отриманої позивачем допомоги за цей період.

Судові витрати у справі в виді судового збору на суму 03.40 грн. покласти на позивача ОСОБА_1, згідно її заяви.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то 10 денний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копію постанови протягом трьох днів з дня її проголошення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу та відповідачу.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.