Справа № 826/6209/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 серпня 2015 року письмове провадження № 826/6209/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач або митний орган), в якому просив суд:

1. Визнати дії відповідача щодо відмови у поверненні позивачу надмірно сплачених митних платежів протиправними.

2. Зобов'язати відповідача здійснити повернення надмірно сплачених митних платежів у розмірі 2 281 946,00 грн. шляхом повернення на розрахунковий рахунок.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не повернуто йому надмірно сплачені митні платежі з імпорту в Україну сірників незалежно від країни походження та експорту за період з 17.11.2010 року по 23.12.2010 року, а також за період з 15.03.2011 року по 05.11.2013 року, що призвело до порушення прав і законних інтересів позивача та, відповідно, зазнання ним значних матеріальних втрат.

Представник відповідача подав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив про незаконність та необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим просив суд відмовити в їх задоволенні.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи неприбуття відповідача в судове засідання 30.06.5015 року, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх позиції, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2009 року відбулося засідання Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі (надалі - Комісія), на якому розглядалися питання стосовно результатів проведення спеціального розслідування щодо імпорту в Україну сірників незалежно від країни походження та експорту, за результатами якого, Комісією прийнято рішення № СП-215/2009/4402-25 «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну сірників незалежно від країни походження та експорту».

Зазначене рішення було прийняте на підставі матеріалів спеціального розслідування, що було ініційоване національними товаровиробниками ДП «Рівненська сірникова фабрика» та ТОВ «Українська сірникова фабрика».

Так, Комісією зроблено висновок, що національні інтереси вимагають застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну товару, та, керуючись положеннями статті 16 Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», Комісія застосувала спеціальні заходи незалежно від країни походження та експорту щодо імпорту в Україну товару, що має такий опис: сірники, крім піротехнічних виробів товарної позиції 3604, що класифікуються згідно з УКТ ЗЕД за кодом 3605 00 00 00.

Спеціальні заходи застосовано строком на три роки, тобто до 29 листопада 2011 року, шляхом запровадження справляння спеціального мита, розмір ставки якого становить 11,3 %.

25 жовтня 2010 року Комісія прийняла рішення № СП-244/2010/4403-25, яке набрало чинності 6 листопада 2010 року, згідно з яким, спеціальні заходи, що застосовувались шляхом запровадження справляння спеціального мита, розмір якого становив 11,3 %, були переглянуті і встановлені інші заходи, а саме квотування імпорту шляхом видачі спеціальних ліцензій.

На виконання зазначеного рішення Комісії, позивачем були отримані спеціальні ліцензії № 0061330СП000033 від 28.12.2010 року (дійсна до 03.04.2011 року), № 0061330СП000030 від 12.11.2010 року (дійсна до 22.02.2011 року), № 0061331СП000011 від 23.02.2011 року (дійсна до 09.06.2011 року) на ввезення на митну територію України сірників з Російської Федерації та Республіки Білорусь.

В той же час, не погоджуючись із зазначеним рішенням ТОВ «Українська сірникова фабрика» звернулося до суду з адміністративним позовом до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, Міністерства економіки України про визнання протиправним та скасування рішення від 25.10.2010 року № СП-244/2010/4403-25, за яким Окружним адміністративним судом міста Києва було відкрито провадження в адміністрацій справі № 2а-16456/10/2670.

В рамках судового розгляду справи № 2а-16456/10/2670, Окружним адміністративним судом міста Києва, ухвалою від 17.11.2010 року, було частково задоволено клопотання ТОВ «Українська сірникова фабрика» про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а саме: зупинено дію рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі № СП-244/2010/4403-25 від 25.10.2010 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2010 року було скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2010 року про вжиття заходів забезпечення позову.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 року по справі № 2а-16456/10/2670, позовні вимоги ТОВ «Українська сірникова фабрика» були задоволені та скасовано рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі № СП - 244/2010/4403-25 від 25.10.2010 року.

Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2013 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2011 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 року та відмовлено у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Українська сірникова фабрика».

На думку позивача, в період дії ухвали суду про забезпечення позову в адміністрацій справі № 2а-16456/10/2670, тобто, з 17.11.2010 року по 23.12.2010 року, а також з моменту набуття законної сили судовим рішенням по справі № 2а-16456/10/2670, тобто з 15.03.2011 року до винесення судом касаційної інстанції рішення по зазначеній справі, тобто до 05.11.2013 року, ним сплачувалось спеціальне мито при імпорті сірників згідно рішення № СП - 215/2009/4402-25, у розмірі 11,3%, у зв'язку з чим у позивача виникла переплата по сплаченим митним платежам у зазначені періоди, у розмірі 2 281 946,00 грн.

Виходячи з наведеного, позивач звертався до відповідача з заявою від 18.12.2014 року № 1 про повернення йому надмірно сплачених коштів у розмірі 2 281 946,00 грн., за результатом розгляду якої, відповідач листом від 18.12.2014 року № 745/6 «Щодо повернення коштів» відмовив позивачу у поверненні коштів з підстав не оскарження позивачем рішення Комісії від 29.09.2009 року № СП-215/2009/4402-25.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у поверненні позивачу надмірно сплачених митних платежів протиправними, що і стало підставою для його звернення до суду з відповідним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами документам і матеріалам, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх позиції, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади і порядок порушення та проведення спеціальних розслідувань фактів зростання імпорту в Україну незалежно від країни походження та експорту товару, що заподіює значну шкоду або загрожує заподіянням значної шкоди національному товаровиробнику, за результатами яких можуть застосовуватися спеціальні заходи, з метою запровадження механізмів захисту інтересів національного товаровиробника, регулюються Законом України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну» (надалі - Закон).

Відповідно до статті 7 Закону, на засіданнях Комісії приймаються рішення з питань, зокрема: застосування спеціальних заходів щодо імпорту товару, який є об'єктом розслідування; перегляду спеціальних заходів щодо імпорту товару; скасування спеціальних заходів щодо імпорту товару.

Згідно частини 1 статті 16 Закону, якщо зростання обсягу імпорту в Україну відбувається у таких розмірах та (або) у такі строки або на таких умовах, що заподіюється або існує загроза заподіяння значної шкоди, з метою захисту національних інтересів Комісія може прийняти рішення про застосування таких спеціальних заходів: запровадження режиму квотування імпорту в Україну, що є об'єктом спеціального розслідування, з визначенням обсягів квот та порядку їх розподілу; установлення спеціального мита щодо імпорту в Україну, який є об'єктом спеціального розслідування.

Встановлене Комісією спеціальне мито сплачується імпортером товару в Україну незалежно від інших податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються при імпорті в Україну (частина 2 статті 16 Закону).

Розмір ставки спеціального мита визначається у відсотках до митної вартості товару, що є об'єктом спеціального розслідування. Митна вартість цього товару розраховується відповідно до базисних умов поставки CIF - кордон України. Спеціальне мито справляється у відповідному розмірі та у кожному випадку окремо на недискримінаційній основі, незалежно від країни експорту.

Квотування імпорту в Україну товарів, які є об'єктом спеціальних заходів, здійснюється шляхом видачі Міністерством спеціальних ліцензій (частина 4 статті 16 Закону).

Відповідно до статті 18 Закону, спеціальні заходи застосовуються протягом періоду, необхідного для запобігання або усунення наслідків значної шкоди та полегшення процесу економічного пристосування національного товаровиробника до умов конкуренції. Цей період не може перевищувати чотирьох років, якщо тільки він не продовжений у тому разі, коли Комісією виявлені обставини, наведені в частині другій цієї статті.

Протягом строку застосування спеціальних заходів на вимогу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або відповідного органу виконавчої влади Комісія проводить засідання (частина 1 статті 19 Закону).

У разі коли строк застосування спеціальних заходів перевищує три роки, такі заходи підлягають лібералізації не пізніше ніж після закінчення половини цього строку. За можливості спеціальні заходи скасовуються чи прискорюється темп їх лібералізації.

Якщо після завершення засідань Комісії, зазначених у частині першій цієї статті, Комісія робить висновок, що скасування або перегляд заходів нагляду або спеціальних заходів, зазначених у статтях 14, 15 і 16 цього Закону, є необхідним, вона приймає відповідне рішення про скасування або перегляд відповідних заходів (частина 2 статті 19 Закону).

Рішення про застосування спеціальних заходів може бути оскаржено в суді протягом місяця від дати запровадження цих заходів у порядку, встановленому законодавством України (частина 3 статті 19 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в зоні діяльності Київської міжрегіональної митниці протягом грудня 2010 року-листопада 2012 року здійснив митне оформлення товару «сірники» із сплатою спеціального мита.

Як вже зазналося раніше, рішенням Комісії від 29.09.2009 року № СП-215/2009/4402-25 «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну сірників незалежно від країни походження та експорту» були застосовані спеціальні заходи незалежно від країни походження та експорту щодо імпорту в Україну товару, що має такий опис: сірники, крім піротехнічних виробів товарної позиції 3604, що класифікуються згідно з УКТ ЗЕД за кодом 3605 00 00 00 у вигляді справляння спеціального мита, розмір ставки якого становить 11,3 %, строком на 3 роки.

Проте, рішенням Комісії від 25.10.2010 року № СП-244/2010/4403-25, що набрало чинності 06.11.2010 року, спеціальні заходи, що застосовувались шляхом запровадження справляння спеціального мита, розмір якого становив 11,3 %, були переглянуті і встановлені інші заходи, а саме квотування імпорту шляхом видачі спеціальних ліцензій.

В той же час, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2010 року про вжиття заходів забезпечення позову по справі № 2а-16456/10/2670, було зупинено дію рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі № СП-244/2010/4403-25 від 25.10.2010 року, проте ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2010 року було скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2010 року про вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, в період з 17.11.2010 року по 23.12.2010 року дію рішення комісії від 25.10.2010 року № СП-244/2010/4403-25, фактично, було зупинено.

При цьому, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 20.01.2015 року по справі № 21-295а14, в якій зазначено, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою відповідно до статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України зупинено дію нормативно-правового акта, не скасовує його чинність, не змінює обсягу прав та обов'язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що в період з 17.11.2010 року по 23.12.2010 року, коли дію рішення Комісії від 25.10.2010 року № СП-244/2010/4403-25, фактично було зупинено, позивач не звільнявся від сплати спеціального мита при здійсненні митного оформлення товару «сірники».

В подальшому, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 року по справі № 2а-16456/10/2670, рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі № СП - 244/2010/4403-25 від 25.10.2010 року було скасовано. Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2013 року скасовані зазначені судові рішення та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Українська сірникова фабрика».

Таким чином, дію рішення Комісії від 25.10.2010 року № СП - 244/2010/4403-25, фактично, було відновлено 05.11.2013 року, у свою чергу, за період з 15.03.2011 року по 05.11.2013 року рішення Міжвідомчої комісії було скасовано.

За правилами частини 5 статті 254, статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Отже, з набранням законної сили судового рішення по справі № 2а-16456/10/2670, тобто 15.03.2011 року, рішення Комісії № СП - 244/2010/4403-25 від 25.10.2010 року втратило чинність, а тому його положення, починаючи з цієї дати, не могли бути застосовані при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів - сірників, що переміщувалися через митний кордон України, аж до прийняття судом касаційної інстанції іншого рішення у зазначеній справі, тобто до 05.11.2013 року.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки, як в період зупинення дії рішення Комісії від 25.10.2010 року № СП-244/2010/4403-25 (з 17.11.2010 року по 23.12.2010 року), так і в період скасування зазначеного рішення (з 15.03.2011 року по 05.11.2013 року) позивач зобов'язаний був сплачувати спеціальне мито, розмір ставки якого становить 11,3 відсотки.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене в сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій