Справа № 818/3909/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Київ К/800/11039/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Донця О.Є.,

Леонтович К.Г.

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою Міністерства екології та природних ресурсів України на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Елга" до Міністерства екології та природних ресурсів України, Ліцензійної комісії з питань видачі, анулювання та переоформлення ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва особливо небезпечних хімічних речовин, із здійсненням операцій у сфері поводження з небезпечними відходами та збирання, заготівлі окремих видів відходів як вторинної сировини про визнання дій протиправними, скасування наказів та протоколів, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Елга" звернулось в суд з позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України, Ліцензійної комісії з питань видачі, анулювання та переоформлення ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва особливо небезпечних хімічних речовин, із здійсненням операцій у сфері поводження з небезпечними відходами та збирання, заготівлі окремих видів відходів як вторинної сировини, в якому просило: визнати дії Міністерства екології та природних ресурсів України протиправними в частині прийняття незаконних та необґрунтованих рішень щодо відмови у видачі ліцензії при розгляді заяв товариства з обмеженою відповідальністю "Елга" про видачу ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, які зареєстровані за вх. № 18969/0/10-12 від 17.08.2012 року, вх. № 30173/0/10-12 від 17.12.2012 року, вх. № 2572/0/10-13 від 05.02.2013 року; визнати незаконним та скасувати Протокол засідання Ліцензійної Комісії Міністерства екології та природних ресурсів України від 12.11.2012 року № 12/12 та наказ Міністерства екології та природних ресурсів від 20.11.2012 року № 594 "Щодо видачі, переоформлення, відмови у видачі та анулювання ліцензії" в частині відмови товариству з обмеженою відповідальністю "Елга" у видачі ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами; визнати незаконним та скасувати протокол засідання Ліцензійної Комісії Міністерства екології та природних ресурсів України від 21.12.2012 року № 15/12 та наказ Міністерства екології та природних ресурсів від 28.12.2012 року № 678 "Щодо видачі, переоформлення та відмови у видачі ліцензії" в частині відмови товариству з обмеженою відповідальністю "Елга" у видачі ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами; визнати незаконним та скасувати протокол засідання Ліцензійної Комісії Міністерства екології та природних ресурсів України від 20.02.2013 року № 03/13 та наказ Міністерства екології та природних ресурсів від 04.03.2013 року № 83 "Щодо видачі, переоформлення, відмови у видачі та анулювання ліцензії" в частині відмови товариству з обмеженою відповідальністю "Елга" у видачі ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами; зобов'язати Міністерство екології та природних ресурсів України повторно розглянути заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Елга" на отримання ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, які зареєстровані за вх. № 18969/0/10-12 від 17.08.2012 року, вх. № 30173/0/10-12 від 17.12.2012 року, вх. № 2572/0/10-13 від 05.02.2013 року, відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач протиправно тричі відмовив позивачеві у видачі ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, чим порушив норми ст.11 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року, позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Міністерства екології та природних ресурсів України щодо несвоєчасного розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Елга" від 17.08.2012 року № 18969/0/10-12 щодо видачі ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами; визнано протиправним та скасовано накази Міністерства екології та природних ресурсів України "Щодо видачі, переоформлення, відмови у видачі та анулювання ліцензії" в частині відмови товариству з обмеженою відповідальністю "Елга" у видачі ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами № 594 від 20.11.2012 року, № 678 від 28.12.2012 року та № 83від 04.03.2013 року; зобов'язано Міністерство екології та природних ресурсів України повторно розглянути заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Елга" щодо видачі ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами від 17.08.2012 року № 18969/0/10-12, від 17.12.2012 року № 30173/0/10-12 та від 05.02.2013 року № 2572/0/10-13. Провадження у справі в частині визнання незаконними та скасування протоколів засідань Ліцензійної комісії Міністерства екології та природних ресурсів України з питань видачі, анулювання та переоформлення ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва особливо небезпечних хімічних речовин, із здійсненням операцій з небезпечними відходами та збирання, заготівлі окремих видів відходів як вторинної сировини від 12.11.2012 №12/12, від 21.12.2012 №15/12 та від 20.02.2013 №03/13 - закрито. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, Міністерство екології та природних ресурсів України звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач мав ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами строком на 5 років, видану Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, строк дії якої закінчився 18.09.2012 року, у зв'язку з чим 17.08.2012 року, 17.12.2012 року, 05.02.2013 року позивач звертався до Міністерства екології та природних ресурсів України із заявами про видачу нової ліцензії на провадження діяльності із здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами.

До заяв позивач додавав оригінал ліцензії, відомості про наявність матеріально технічної бази, необхідної для провадження господарської діяльності, власних або орендованих виробничих площ, реєстраційної картки об'єкта оброблення та утилізації відходів, висновок державної екологічної експертизи щодо проектної документації на об'єкти, на яких здійснюються операції з небезпечними відходами, наказ про призначення директора, акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, постанова про закриття кримінальної справи, що підтверджується описом документів, що додаються до заяви.

Заява позивача від 17.08.2012 року була розглянута 12.11.2012 року Ліцензійною комісією Міністерства екології та природних ресурсів України, та прийнято рішення про відмову у видачі ліцензії з підстави невідповідності заявника Ліцензійним умовам, оскільки надані позивачем висновки державної екологічної експертизи не містять оцінки впливу на навколишнє природне середовище всіх заявлених операцій поводження з небезпечними відходами, відомості про наявність матеріально-технічної бази не містять інформації щодо документів, які підтверджують право власності або оренди.

21 грудня 2012 року Ліцензійна комісія розглянула заяву позивача від 17.12.2012 року та відмовила у видачі позивачу ліцензії на підставі невідповідності заявника Ліцензійним умовам, оскільки позивачем не в повному обсязі усунуто зауваження, викладені в листі Міністерства екології та природних ресурсів України від 22.11.2012 року.

20 лютого 2013 року Ліцензійна комісія розглянула заяву позивача від 05.02.2013 року разом з доданими до неї документами, та відмовила позивачу у видачі ліцензії на тих самих підставах та у зв'язку з не усуненням в повному обсязі зауважень, викладених в листі Міністерства екології та природних ресурсів України від 16 січня 2013 року.

Наказами Міністерства екології та природних ресурсів України від 20.11.2012 року № 594, від 28.12.2012 року № 678, від 04.03.2013 року № 83 позивачу відмовлено у видачі ліцензії на провадження діяльності із здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що позивача листами було повідомлено про результати розгляду заяв Ліцензійною комісією та зміст наказів Міністерства, зазначено про недоліки поданих позивачем документів та необхідність їх виправлення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відмова відповідача у видачі ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами не грунтується на нормах чинного законодавства про ліцензування певних видів господарської діяльності.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на зайняття певним видом господарської діяльності, що відповідно до законодавства, підлягає обмеженню. Ліцензія є документом державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження, зазначеного в ньому, виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" орган ліцензування приймає рішення про видачу ліцензії або про відмову у її видачі у строк не пізніше ніж десять робочих днів з дати надходження заяви про видачу ліцензії та документів, що додаються до заяви.

Судами попередніх інстанцій встановлено та визнано сторонами по справі, що заява позивача про видачу ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами від 17.08.2012 року розглянута Ліцензійною комісією Міністерства екології та природних ресурсів України 12.11.2012 року, тобто, з порушенням 10 денного строку, встановленого законом, що також підтверджується листом Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 11.06.2013 року № 5064/0/20-13.

Крім того, відповідно до пункту 1.4. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності із здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, затверджених наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 року № 433, для одержання ліцензії на провадження діяльності із здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами суб'єкт господарювання подає до Міністерства екології та природних ресурсів України заяву про видачу ліцензії встановленого зразка.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" суб'єкт господарювання, який має намір провадити певний вид господарської діяльності, що ліцензується, особисто або через уповноважений ним орган чи особу звертається до відповідного органу ліцензування із заявою встановленого зразка про видачу ліцензії.

Для окремих видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, до заяви про видачу ліцензії також додаються документи, вичерпний перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.

Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 04.07.2001 року № 756 "Про затвердження переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності", пунктом 3 якого у сфері поводження з небезпечними відходами, встановлений наступний перелік документів: відомості за підписом заявника-суб'єкта господарювання (за формою, встановленою ліцензійними умовами) про наявність: матеріально-технічної бази, необхідної для провадження відповідного виду господарської діяльності, власних або орендованих виробничих площ (приміщень); перелік видів небезпечних відходів, на поводження з якими отримується ліцензія, копія паспорта місця видалення відходів (у разі здійснення видалення чи захоронення небезпечних відходів), копія свідоцтва про страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків (у разі здійснення операцій з перевезення небезпечних відходів); відомості за підписом заявника-суб'єкта господарювання про наявність: позитивного висновку державної екологічної експертизи щодо проектної документації на об'єкти, на яких здійснюються операції з небезпечними відходами, позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи про дотримання вимог щодо забезпечення безпеки на об'єктах, на яких здійснюються операції з небезпечними відходами, реєстрової карти об'єкта оброблення та утилізації відходів (за формою 2).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" підставами для прийняття рішення про відмову у видачі ліцензії є недостовірність даних у документах, поданих заявником, для отримання ліцензії, невідповідність заявника згідно з поданими документами ліцензійним умовам, встановленим для виду господарської діяльності, зазначеного в заяві про видачу ліцензії.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем надано разом з заявами про отримання ліцензії документи згідно з пунктом 3 Переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.07.2001 року № 756.

Підставою для відмови у видачі ліцензії є те, що надані позивачем висновки державної екологічної експертизи не містять оцінки впливу на навколишнє природне середовище всіх заявлених операцій поводження з небезпечними відходами та відомості про наявність матеріально-технічної бази не містять інформації щодо документів, які підтверджують право власності або оренди, що спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачем надано разом з заявою позитивні висновки державної екологічної експертизи.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" органу ліцензування забороняється вимагати від суб'єктів господарювання інші документи, не вказані у цьому Законі, крім документів, передбачених частиною п'ятою цієї статті.

Аналізуючи вищевказані норми законодавства, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що позивачем, відповідно до норм чинного законодавства, було подано для розгляду органом ліцензування всі необхідні документи, які б дозволили розглянути заяву позивача по суті та прийняття рішення щодо видачі ліцензії на провадження діяльності із здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було пред'явлено доказів правомірності відмови позивачу у видачі ліцензії, не вказано в чому саме виявилося неусунення недоліків поданої позивачем документації та яким чином це вплинуло на підстави відмови у задоволенні заяви про видачу ліцензії.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.