Справа № 2а/1570/1023/11
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2015 р. м. Київ К/800/23753/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Бутенка В.І.

Заїки М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Прокуратури Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправною бездіяльності,визнання протиправними дій,зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У липні 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Одеської області про визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Одеської області щодо невиплати йому грошової допомоги без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором в загальному розмірі 8822,30 грн., зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправними дії Прокуратури Одеської області щодо відмови у виплаті йому грошової допомоги без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором в загальному розмірі 8822,30 грн., зобов'язано Прокуратуру Одеської області виплатити грошову допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором в загальному розмірі 8822,30 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року скасовано, прийнято нове рішення. Визнано протиправною бездіяльність Прокуратури Одеської області щодо невиплати йому грошової допомоги без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором в загальному розмірі 8822,3 грн., стягнуто на користь позивача з Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Прокуратура Одеської області подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України 28 жовтня 2014 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року залишено без змін

Постановою Верховного Суду України від 28 квітня 2015 року ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Перевіривши наведені доводи в касаційній скарзі, рішення судів щодо застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що наказом прокурора Одеської області від 7 червня 2004 року №128 ОСОБА_3 був звільнений з органів прокуратури 12 червня 2004 року за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України з посади старшого помічника прокурора Малиновського району м. Одеси. Відповідно до довідки Прокуратури Одеської області від 12 червня 2004 року №11-13-04 та трудової книжки ОСОБА_3 на день звільнення з органів прокуратури отримував пенсію за вислугою років як пенсіонер органів внутрішніх справ, служба в органах внутрішніх справ позивача складала 18 років 5 місяців 18 днів ( з 26 грудня 1975 року до 1 червня 1994 року), стаж його роботи в органах прокуратури складав 10 років 00 місяців 11 днів.

03 червня 2004 року позивачем була подана заява про призначення йому після звільнення з органів прокуратури пенсії працівника прокуратури за вислугу років.

Прокуратурою Одеської області 12 червня 2004 року позивачу видано довідку № 11-13-04 для пред'явлення в Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси для переоформлення пенсії ОСОБА_3 у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», згідно якої ОСОБА_3 на день звільнення з органів прокуратури отримував пенсію за вислугою років як пенсіонер органів внутрішніх справ.

25 червня 2004 року Управлінням Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси ОСОБА_3 видане пенсійне посвідчення серії АГ № 523201.

16 липня 2004 року позивач звернувся до прокурора Одеської області із письмовою заявою про виплату йому грошової допомоги без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожний повний рік роботи у прокуратурі на підставі частини 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Листом Прокуратури Одеської області від 13.08.2004 № 11/10-04 ОСОБА_3 повідомлено, що підстав для виплати йому грошової допомоги немає, оскільки на час звільнення позивач вже отримував пенсію за вислугою років в органах внутрішніх справ.

28 вересня 2004 року ОСОБА_3 подав повторну заяву до прокурора Одеської області з вимогою виплатити йому грошову допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожний повний рік роботи прокурором, в загальному розмірі 8822,30 грн.

Листом Прокуратури Одеської області від 25.10.2004 №11/13-04 надано відповідь, в якій позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Прокуратурою Одеської області неправомірно відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги, оскільки Законом України «Про прокуратуру» та іншими нормативно-правовими актами обмеження щодо виплати грошової допомоги прокурорам у разі виходу на пенсію за вислугою років не передбачені. Крім того ОСОБА_3 виходив на пенсію за вислугою років саме за наявності достатнього прокурорського стажу.

Проте з такими висновками судів погодитись неможливо з огляду на наступне.

Питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих урегульовано Законом України «Про прокуратуру».

Указом Президента України від 2 червня 1995 року № 414/95 «Про заходи щодо підвищення соціального захисту працівників органів прокуратури» (був чинним на час виникнення спірних відносин) встановлено, що працівникам цих органів, які мають класні чини, у разі виходу на пенсію за вислугу років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі десяти місячних посадових окладів.

Законом України від 12 липня 2001 року № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» викладено в новій редакції статтю 50-1 Закону України «Про прокуратуру», частиною 15 якої встановлено, що прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугу років або по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Наведені норми права містять таку обов'язкову умову виплати грошової допомоги працівникам органів прокуратури, як вихід на пенсію за вислугу років. Перерахунок допомоги працівникам, які були звільнені із зазначеної підстави та отримали грошову допомогу, але пізніше прийняті на роботу в органи прокуратури, неможливий, оскільки наступне звільнення їх з роботи не може бути пов'язане з виходом на пенсію за вислугу років.

Враховуючи викладене, обов'язковою умовою виплати одноразової грошової допомоги, встановленої частиною 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», є вихід працівника на пенсію за вислугу років.

З огляду на зазначене, обов'язковою умовою виплати одноразової грошової допомоги, встановленої частиною 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру»є вихід працівника на пенсію за вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28 квітня 2015 року №21-87а15.

Оскільки судами попередніх інстанцій було встановлено, що наказом прокурора Одеської області від 7 червня 2004 року ОСОБА_3 було звільнено з органів прокуратури з 12 червня 2004 року за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України, а не у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років, то відповідно право на отримання одноразової грошової допомоги, встановленої частиною 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у позивача відсутнє.

Враховуючи наведене та відповідно до змісту вказаних положень чинного законодавства колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції повно і правильно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права - судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

постановила:

Касаційну скаргу Прокуратури Одеської області - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправною бездіяльності,визнання протиправними дій,зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Ухвалити нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді В.І. Бутенко

М.М. Заїка