Справа № 2а-840/10/1202
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2010-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Назарова М.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2010 року справа №2а-840/10/1202

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Сухарька М.Г., Шишова О.О.

при секретарі Запорожцевій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 22 квітня 2010 року у справі № 2а-840/10 за позовом ОСОБА_2 до інспектора ВДАІ м. Антрацит ОСОБА_3 «про скасування постанови про адміністративне правопорушення», -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності відповідачем постановою від 15 лютого 2010 року за ч.2 ст. 122 КУпАП, а саме: повертаючи праворуч, не увімкнув показник правого повороту, за що до нього застосований штраф в розмірі 500 гривень.

Постановою Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 22 квітня 2010 року у справі № 2а-840/10 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції змінив захід стягнення, накладений на позивача, і зазначив вважати його підданим штрафу у розмірі 425 гривень, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією відповідної статті. Зазначене дає суду апеляційної інстанції підстави вважати, що місцевий суд позов задовольнив частково, а вказана описка в судовому рішенні може бути виправлена в порядку, передбаченому ст. 169 КАС України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача і відсутність підстав для скасування постанови, оскільки склад адміністративного порушення наявний.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що 15.02.10 р. о 12.10 год. по вул. Пушкіна в с. Кріпенське м. Антрацит відповідачем було складено протокол про вчинене позивачем ОСОБА_2 порушення п. 9.2.6 ПДР, який керував автомобілем НОМЕР_1, а саме - повертаючи праворуч, не увімкнув показник правого повороту, за ст. 122 ч.2 КУпАП та винесено постанову № ВВ 343682 про накладення штрафу у вигляді 500 грн. (а.с.4).

П. 9.2.6 Правил дорожнього руху зобовязує водія подавати сигнали світловими показниками повороту відповідного напрямку перед перевлаштуванням та зупинкою, за порушення чого передбачена адміністративна відповідальність ч.2 ст. 122 КпАП України, а саме - встановлює відповідальність за порушення водіями правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкту владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Судом у судовому засіданні досліджено копію протоколу серії ВВ № 164668, який складено відповідачем 15.02.10 р. о 12.10 год. проте, що позивач 15.02.10 р. о 12-йгод. по вул. Пушкіна в с. Кріпенське м. Антрацит, повертаючи праворуч, не увімкнув показник правого повороту, чим порушив п. 9.2 ПДР /а.с.5/.

З протоколу, вбачається, що на час його складення ОСОБА_2 вказував, що з протоколом не згодний.

Вказане порушення відображено і в оскаржуваній постанові серії ВВ № 343683 від 15.02.10 р. про накладення на позивача штрафу за ст. 122 ч.2 КпАП України у вигляді штрафу у сумі 500 грн. /а.с. 4/.

При цьому суд критично ставиться до пояснень позивача, що відтворити зараз вказані ним маніпулювання рулем його автомобілю з метою переконатися у можливому вибиттю рульової колонки неможливо, адже він провів заміну певних запчастин; як ставиться критично і до його пояснень про неналежне дорожнє покриття, адже у цьому разі він повинен був дотримуватися вимог п. 12.1 ПДР та при виборі у встановлених межах безпечної швидкості руху враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, та стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно ним керувати.

За таким обставин у суду немає підстав не довіряти рішенню службової особи.

Таким чином, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, яка оскаржується, прийнята відповідачем на підставі Закону та в межах повноважень, наданих йому чинним законодавством України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції була дана належна оцінка доказам, зібраним в справі з достатньою повнотою і всебічністю.

Також місцевим судом абсолютно обґрунтовано, з врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості було застосовано положення ст. 280 КУпАП, згідно яких орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати, крім іншого, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст. 293 КУпАП, враховуючи особу правопорушника та інші обставини, які впливають на обґрунтованість визначення розміру стягнення, що накладається, правильно змінив захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, призначивши ОСОБА_2 мінімальний розмір стягнення, передбачений ч.2 ст. 122 КпАП України - у вигляді штрафу у розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 425 гривень.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Відповідно до ст. 171-2 КАС України та абз. 8 п. 2 Розділу ХІІІ «Перехідні положення Закону України № 2453-УІ від 07.07.2010 ухвала апеляційного суду подальшому оскарженню не підлягає.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 22 квітня 2010 року у справі № 2а-840/10 за позовом ОСОБА_2 до інспектора ВДАІ м. Антрацит ОСОБА_3 «про скасування постанови про адміністративне правопорушення» залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: М.Г.Сухарьок

ОСОБА_4