Справа № 804/3673/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/800/39476/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів: головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Загороднього А.Ф.,Зайцева М.П., секретар судового засідання Корецький І.О.,
за участю:представника позивача Гаркуши С.В.,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року
у справі№804/3673/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА»
доДержавної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «КАРІ УКРАЇНА» (далі - ТОВ «КАРІ УКРАЇНА», позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області форми «В4» від 8 жовтня 2013 року №, прийняте на підставі акта №443/2204/20.09.2013 від 20 вересня 2013 року «Про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість», відповідно до якого ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2575298,00 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року у даній справі, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області форми «В4» від 8 жовтня 2013 року №.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просив в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» у податковій звітності з податку на додану вартість за серпень 2013 року, за результатами якої складено акт від 20 вересня 2013 року №443/2204/20.09.2013, яким встановлено порушення позивачем пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України через завищення в декларації з ПДВ за серпень 2013 року суми податку на додану вартість, віднесену до складу дозволеного податкового кредиту у розмірі 11598944,00 грн.

Виявлене порушення відповідач пов'язує з тим, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту за серпень 2013 року суму ПДВ у розмірі 11598944 грн., яка зазначена в рядку 12.2 декларації «погашення податкових векселів», чим порушено пункт 198.6 статті 19 Податкового кодексу України, підпункту 4.5.5 пункту 4.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року №1492, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації) на суму 9023646 грн. ПДВ по декларації з ПДВ за серпень 2013 року та завищення залишку від'ємного значення ПДВ (рядок 24 декларації) на суму 2575298 грн.

За наслідком проведеної камеральної перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 8 жовтня 2013 року №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2013 року у розмірі 2575298,00 грн.

Внаслідок оскарження прийнятого відповідачем спірного рішення в адміністративному порядку, його залишено без змін.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій, по-перше, виходили з того, що під час формування податкової звітності з податку на додану вартість за серпень 2013 року позивач допустив помилку у заповненні декларації, зазначивши суму податкового кредиту у розмірі 11598944 грн. у рядку 12.2 замість рядку 12.1, проте вказана помилка не вплинула на показники розділу ІІІ Декларації (Розрахунки за звітний період), зокрема, на показники рядка 24 Декларації «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду», а також не вплинула на розрахунки з бюджетом, у зв'язку з чим не може бути підставою для прийняття рішення про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість. По-друге, предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише дані податкових декларацій (розрахунків) платника податків. По-третє, правомірність формування позивачем податкового кредиту, як наслідок і від'ємного значення з податку на додану вартість, підтверджується матеріалами справи. По-четверте, до отримання спірного рішення і акта камеральної перевірки позивач виправив допущену помилку шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків (підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Аналогічні положення містяться у Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженому Наказом ДПА №984 від 22 грудня 2010 року та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України за N34/18772 від 12 січня 2011 року.

Таким чином, з огляду на зміст вищенаведених норм, під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, крім перевірки податкової звітності суцільним рядком. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки) і ніякі інші. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

Згідно з актом камеральної перевірки перевірці підлягала податкова звітність з податку на додану вартість, натомість податковим органом фактично було перевірено порядок визначення складу податкового кредиту та від'ємного значення, а також правильність їх нарахування. А це, відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, є предметом документальної перевірки, а не камеральної.

Водночас колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що за змістом підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Вимоги наведеної норми беззаперечно вказують на те, що сума від'ємного значення з конкретного податку має визначатись внаслідок проведення перевірки результатів діяльності платника податків, а не даних податкових декларацій.

Також, вирішуючи спір по суті, попередні судові інстанції, посилаючись на положення статей 198, 200, 201 Податкового кодексу України, дійшли правильного висновку, що наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами були досліджені всі первинні документи, складені на реалізацію контракту №KR-UA/1202/22 від 22 лютого 2012 року, в тому числі митні декларації, та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та від'ємного значення. А також встановлено, що керуючись положеннями пункту 187.8 статті 187, статті 198 Податкового кодексу України, позивачем сплачено вартість товарів з ПДВ.

В той же час, слід погодитись з висновками судів про те, що зазначення позивачем в рядку 12.2 декларації «погашення податкових векселів» суми податкового кредиту у розмірі 11598944 грн. замість рядка 12.1 «обсяг придбання, податок на додану вартість, сплачений ним органам» не мало впливу на показники, як на підсумкову суму розділу ІІ «Податковий кредит», так і на показники розділу ІІІ Декларації «Розрахунки за звітний період», а також не вплинула на розрахунки з бюджетом. Оскільки показник рядка 17 «Усього податкового кредиту» розділу ІІ «Податковий кредит» складається з суми значень рядків: 10.1+12.1+12.2+12.4+15.1+ 16 (- чи +) колонки Б, тобто із значень кожного з рядків як окремої складової, тому одиничне включення позивачем суми в розмірі 11598944 грн. в будь-який з рядків 12.1,12.2 чи12.4 не змінить арифметичне значення рядка 17, а беручи до уваги, що рядок 17 є основною складовою для визначення значень рядків розділу ІІІ Декларації «Розрахунки за звітний період», відповідно допущена позивачем помилка не призводить до завищення показника в рядків 19, 24 декларації.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому підлягає скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін

А.Ф. Загородній

М.П. Зайцев