Справа № 805/1253/15-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року справа №805/1253/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Куленко О.Д.

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі №805/1253/15-а за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Калінінської районної виконавчої дирекції м. Донецька Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа - Державна податкова інспекція у Калінінському районі міста Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов`язання призначити та нарахувати відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року Фізична особа підприємець (далі ФОП) ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі Відділення), Калінінської районної виконавчої дирекції м. Донецька Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі Дирекція), третя особа - Державна податкова інспекція у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі Інспекція) про визнання дій неправомірними, зобовязання призначити та нарахувати відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності.

Свої вимоги мотивував тим, що з 02 жовтня 2013 року між позивачем та Інспекцією укладено Типовий договір про добровільну участь у системі загальнообовязкового соціального страхування. Зазначає, що він перебував на лікарняному відповідно до лікарняних листків № 048369 з 15.11.2013 по 28.11.2013; № 305104 з 29.11.2013 по 10.12.2013; № 305128 з 29.11.2013 по 21.12.2013; № 305478 з 13.01.2014 по 06.02.2014; 307338 з 12.02.2014 по 25.02.2014; 700734 з 26.03.2014 по 05.04.2014; № 663138 з 08.04.2014 по 22.04.2014; № 730189 з 02.06.2014 по 16.06.2014; № 816112 з 02.07.2014 продовжував хворіти; № 326256 з 09.07.2014 по 14.07.2014, але допомогу по листкам непрацездатності призначено не було. Тому просив суд задовольнити позовні вимоги.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року позовні вимоги задоволені частково, а саме:

- визнано неправомірними дії Відділення по відмові у призначенні та нарахування ФОП ОСОБА_3 відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності, за наступними листками непрацездатності:

№ 048369 з 15.11.2013 по 28.11.2013; № 305104 з 29.11.2013 по 10.12.2013; № 305128 з 29.11.2013 по 21.12.2013; № 305478 з 13.01.2014 по 06.02.2014; 307338 з 12.02.2014 по 25.02.2014; 700734 з 26.03.2014 по 05.04.2014; № 663138 з 08.04.2014 по 22.04.2014; № 730189 з 02.06.2014 по 16.06.2014; № 816112 з 02.07.2014 продовжував хворіти; № 326256 з 09.07.2014 по 14.07.2014.

- зобовязано Відділення призначити та нарахувати ФОП ОСОБА_3 відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності за наступними листками непрацездатності:

№ 048369 з 15.11.2013 по 28.11.2013; № 305104 з 29.11.2013 по 10.12.2013; № 305128 з 29.11.2013 по 21.12.2013; № 305478 з 13.01.2014 по 06.02.2014; 307338 з 12.02.2014 по 25.02.2014; 700734 з 26.03.2014 по 05.04.2014; № 663138 з 08.04.2014 по 22.04.2014; № 730189 з 02.06.2014 по 16.06.2014; № 816112 з 02.07.2014 продовжував хворіти; № 326256 з 09.07.2014 по 14.07.2014.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.85-88).

Не погоджуючись з таким рішенням місцевого суду, Відділення подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення окружним судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що законодавством не передбачено призначення та нарахування матеріального забезпечення добровільно застрахованим особам Відділенням, відповідно і рішення про відмову або про призначення матеріального забезпечення Відділення прийняти не могло і не може, тому і визнання судом першої інстанції дій Відділення неправомірними є незаконним.

Крім того, розмір єдиного соціального внеску 1,9 відсотків, зазначений у договорі, для даної категорії страхувальників законодавством не передбачений і не відповідає вимогам ч.3 ст.6 Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2240-ІІІ). ОСОБА_3 було рекомендовано звернутися до податкового органу для визначення умов сплати внесків, станом на 2015 рік, страхові внески ОСОБА_3, у розмірі, що встановлені Законом так і не були сплачені, що обумовлює необхідність відмови в задоволенні позову.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Зокрема, зазначає, що Дирекція не є юридичною особою, а діє від імені та в інтересах Відділення, тому ним позовні вимоги предявлені до належного відповідача. Стверджує, що на момент укладення договору з Інспекцією не знав про існування будь-якого іншого розміру соціального внеску, ніж той, який вказаний в договорі, який є типовим та який йому було запропоновано Інспекцією. ОСОБА_3 належним чином виконував свої обовязки за цим договором, тому вважає за неможливе одностороннє ухилення відповідача від виконання своїх обовязків за цим договором.

В судовому засіданні представник Відділення підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Інші особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, позивач, ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 83052, АДРЕСА_1) зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця відповідно до довідки з ЄДРПОУ.

02.10.2013 року між ФОП ОСОБА_3 та Інспекцією в особі начальника ОСОБА_4 укладено типовий договір про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного соціального страхування (далі Договір). Відповідно до умов Договору, сторони уклали цей договір про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного соціального страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Пункт 1 Договору встановлює, що він згідно з Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціального страхування (далі Закон № 2464-VI) визначає порядок добровільної участі особи, яка уклала цей договір у системі загальнообовязкового державного соціального страхування. Згідно п.3.1 Договору розмір єдиного внеску становить 1,9%.

08.11.2013 року Дирекцією було видано повідомлення про взяття на облік страхувальника.

Органом, який забезпечує акумуляцію коштів на цей вид соціального страхування в рамках єдиного соціального внеску відповідно до статті 1 Закону № 2464-VI є Пенсійний фонд України, а органом, який здійснює страхові виплати при настанні страхового випадку, є Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі Фонд).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону № 2240-ІІІ кошти загальнообовязкового державного соціального страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованнями, спрямовується на: виплату застрахованим особам допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах, на поховання.

Стаття 1 Закону № 2240-ІІІ передбачає, зокрема, виплату матеріального забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності за рахунок бюджету Фонду, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом. Матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються за цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом.

Згідно з п.3 ч.2 ст. 27 Закону № 2240-ІІІ страхувальник зобовязаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Позивач знаходився на лікарняному, що підтверджується лікарняними листками № 048369 з 15.11.2013 по 28.11.2013; № 305104 з 29.11.2013 по 10.12.2013; № 305128 з 29.11.2013 по 21.12.2013; № 305478 з 13.01.2014 по 06.02.2014; 307338 з 12.02.2014 по 25.02.2014; 700734 з 26.03.2014 по 05.04.2014; № 663138 з 08.04.2014 по 22.04.2014; № 730189 з 02.06.2014 по 16.06.2014; № 816112 з 02.07.2014 продовжував хворіти; № 326256 з 09.07.2014 по 14.07.2014. Зазначені документі були передані до Дирекції, але жодних відшкодувань по цих лікарняних листках позивачеві перераховано не було.

Відповідно до листа 03.03.2014 року № 01-20-04-Ш72 Дирекцією зазначено, що умови сплати єдиного внеску і умови договору щодо сплати єдиного внеску не відповідають чинному законодавству, через що неможливо призначити та нарахувати допомогу.

Так, відповідно до Договору від 02.10.2013 року визначено розмір сплати єдиного внеску в розмірі 1,9%.

ФОП ОСОБА_3 звернувся до Інспекції за розясненням про умови та стан договору. Відповідно до розяснення, листом від 24.03.2014 року № 6197/10/05-63-17-02 Інспекція зазначила, що договір про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного соціального страхування, а саме 1,9% від максимального розміру заробітної плати на загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням дійсно був укладений та на теперішній час підстави для розірвання договору відсутні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив наступне.

Згідно з ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу (далі ЦК) України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Таким чином, за висновком місцевого суду, договір від 02.10.2013 року відповідає вимогам чинного законодавства України.

Статтею 51 Закону № 2240-ІІІ встановлено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Відповідно до частини першої статті 21 зазначеного Закону, фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Відповідно до статті 49 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Норми п. 3 ст. 29 Закону № 2240-ІІІ (застраховані особи мають право отримувати у разі настання страхового випадку матеріальне забезпечення та соціальні послуги, передбачені цим Законом) мають пряму безумовну дію і не містять якихось умов для відшкодування витрат Фонду.

На думку суду першої інстанції, суб'єкт владних повноважень - Відділення неправомірно застосувало норми Закону № 2240-ІІІ до страхувальника ФОП ОСОБА_3 та не надала суду обґрунтованих доказів щодо правомірності свого рішення.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду, з наступних підстав.

Пунктом 16 Порядку страхування осіб на добровільних засадах за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасовою втратою працездатності від 2 червня 2005 року № 62 передбачено, що рішення про призначення та виплату матеріального забезпечення, а також надання соціальних послуг добровільно застрахованій особі приймається робочим органом Фонду за місцем її реєстрації на підставі заяви та документів, передбачених базовим Законом, цим Порядком і оформляється наказом цього органу.

ФОП ОСОБА_3 перебував на обліку як добровільно застрахована особа у Калінінській районній виконавчій дирекції м. Донецька Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, куди і звертався з заявою та іншими документами щодо призначення матеріального забезпечення.

Калінінською районною виконавчою дирекцією м. Донецька Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності були вивчені документи, а саме: договір про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного соціального страхування ФОП ОСОБА_3 та встановлено, що умови договору не відповідають чинному законодавству.

Враховуючи дану обставину, Калінінською районною виконавчою дирекцією м. Донецька Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ФОП ОСОБА_3 було відмовлено в призначенні матеріального забезпечення.

Статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України визначене поняття суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У даних правовідносинах субєктом владних повноважень, до компетенції якого входить право приймати рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення ФОП ОСОБА_3, у разі прийняття рішення про призначення матеріального забезпечення (наказ по дирекції) здійснити фінансування є виключно у Калінінській районній виконавчій дирекції.

Законодавством не передбачено призначення та нарахування матеріального забезпечення добровільно застрахованим особам Донецьким обласним відділенням Фонду соціального страхування, відповідно і рішення про відмову або про призначення матеріального забезпечення Донецьке обласне відділення прийняти не могло і не може, тому і визнання судом першої інстанції дій Донецького обласного відділення неправомірними.

При цьому апеляційним судом не приймаються до уваги доводи позивача, що Дирекція не є юридичною особою, а діє від імені та в інтересах Відділення, тому ним позовні вимоги предявлені до належного відповідача. Діючим процесуальним законодавством суб'єкт владних повноважень не визначений обовязково як юридична особа.

Далі, згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 2240-ІІІ, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (особи, які займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, повязаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в т.ч. члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до діючого законодавства.

Умови сплати єдиного соціального внеску (до складу якого входять внески до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності) на добровільних засадах визначені статтею 10 Закону № 2464-VI, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірного питання.

Абзацом 1 частини шостої статті 10 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок для осіб, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої (п.4 - фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності) статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі, визначеному частиною одинадцятою статті 8 цього Закону.

Так, частиною одинадцятою статті 8 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2, 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі бажання осіб, зазначених в абзаці 1 цієї частини, брати участь на добровільних засадах у загальнообовязковому державному соціальному страхуванні у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, єдиний внесок встановлюється у розмірі 36,6 відсотка визначеної для цієї категорії осіб бази нарахування єдиного внеску.

Таким чином, у разі бажання фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, брати участь на добровільних засадах у загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, єдиний внесок встановлюється у розмірі 36,6 відсотка визначеної для цієї категорії осіб бази нарахування єдиного внеску.

Виняток встановлено лише абзацом другим частини шостої статті 10 Закону № 2464-VI, згідно якого для осіб, зазначених в абзацах третьому - п'ятому частини першої цієї статті, які виявили бажання брати участь в одному з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, розмір єдиного внеску визначається у таких відсотках до бази нарахування єдиного внеску, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 7 цього Закону, зокрема, на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, - 1,9 відсотка.

Абзацами третім - п'ятим частини першої цієї статті визначено категорії осіб, що мають право на пільги. Серед них:

члени фермерського господарства, особистого селянського господарства - на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та пенсійне страхування;

громадяни України, які працюють за межами України, - на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням;

особи, які досягли 16-річного віку та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 2 - 14 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позивач не довів, що відноситься до будь-якої з цих категорій.

Тобто, розмір єдиного соціального внеску 1,9 відсотка, зазначений у Договорі, для даної категорії страхувальників законодавством не передбачений і не відповідає вимогам частини одинадцятою статті 8 Закону № 2464-VI.

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв'язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред'явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.

Враховуючи вищевикладене, ФОП ОСОБА_3 не сплатив страхові внески до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до діючого законодавства та відповідно не набув права на отримання матеріального забезпечення.

Та обставина, що Договір названий типовим, не впливає на його статус, оскільки для різних категорій страхувальників законодавством передбачена не однакова ставка розміру єдиного соціального внеску, а цей розмір є суттєвою умовою договору.

Відтак, відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, довели правомірність своїх рішень, тому підстави для задоволення позову не існує.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., та стосовно стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 600 грн., у звязку з необґрунтованістю заявлених позивачем вимог щодо визнання неправомірними дій відповідачів, зобов`язання призначити та нарахувати відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності, підстави для відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди та судових витрат відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення, відповідно до пункту 4 частини першої статті 202 КАС України.

В повному обсязі постанова виготовлена 29 липня 2015 року.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 р. у справі №805/1253/15-а скасувати.

У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Калінінської районної виконавчої дирекції м. Донецька Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа - Державна податкова інспекція у Калінінському районі міста Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов`язання призначити та нарахувати відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_5