Справа № 0417/2-а-3156/2011
Суддя: Слюсар Л. П.
Дата ухвалення: 2012-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 0417/2-а-3156/2011
Справа № 0417/2а-8/2012
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 травня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Тимошевській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, визнання нечинним рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2960 від 20.12.2001 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в липні 2011 року звернулася до суду із адміністративним позовом до Дніпропетровської міської ради, про визнання дій неправомірними, визнання нечинним рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2960 від 20.12.2001 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2012 року в якості співвідповідача було залучено Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради. В адміністративному позові позивачка посилалась на те, що згідно договору купівлі-продажу від 01 листопада 1976 року вона є власником домоволодіння № 38 по вул. Верещагіна у м. Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці площею 821 кв.м. Власником сусіднього домоволодіння № 36 по вул. Верещагіна у м. Дніпропетровську є третя особа - гр. ОСОБА_2П, який у 2000 році самовільно встановив огорожу впритул до стіни належного їй на правах власності шлакоблочного сараю. На виправдання своїх протиправних дій ОСОБА_2 приводить результати приватизації земельної ділянки за вищевказаною адресою. У 2006 році, під час розгляду Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська її позову до ОСОБА_2, їй стало відомо, що виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, який на той час виконував повноваження, делеговані йому Дніпропетровською міською радою, рішенням № 2960 від 20 грудня 2001 року передав ОСОБА_2 у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 833 кв.м по вул. Верещагіна, 36 в м. Дніпропетровську. На підставі зазначеного рішення 21 січня 2002 року ОСОБА_2 був виданий ОСОБА_3 ІІ-ДП № 066608 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0833 га. ОСОБА_2, нехтуючи її (позивачки) правом власника, зайняв частину території домоволодіння № 38 по вул. Верещагіна (розміром 9x0,9 м) і створив їй перешкоди у користуванні нерухомою власністю. Через протиправну поведінку відповідача, який мав контролювати дії свого виконавчого комітету, якому делегував повноваження щодо розпорядження землями міста Дніпропетровська, а також ОСОБА_2 вона більше 10 років не має змоги вільно користуватися своїм нерухомим майном, а також реалізувати своє право на отримання земельної ділянки домоволодіння № 38 по вул. Верещагіна у приватну власність. Позивачка вважає, що оскаржуване рішення, не відповідає вимогам діючого законодавства. До того ж, у березні-квітні 2011 року їй стало відомо, що під час здійснення геодезичних та землевпорядних робіт, а також на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, на території домоволодіння № 36 по вул. Верещагіна у м. Дніпропетровську мався цілий ряд самочинно збудованих капітальних будівель та споруд, які й до цього часу залишаються неприйнятими до експлуатації й не узаконеними. Передача безоплатно у приватну власність частини земельного фонду державної форми власності за наявності на цій території самочинного будівництва є своєрідним потуранням протиправним діям забудовників, що не поважають Закон. На момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення між власниками домоволодінь № 36 та № 38 по вул. Верещагіна в м. Дніпропетровську існував межовий спір, який до цього часу залишається не вирішеним. Вважає, що оскаржуване рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 2960 від 20.12.2001 року порушує принцип рівності громадян перед Законом, передбачений ст. 24 Конституції України, а також порушує її право та охоронювані законом інтереси, оскільки перешкоджає реалізації її права на безоплатну передачу їй в приватну власність земельної ділянки, на якій знаходиться належне їй нерухоме майно.

Просила суд визнати неправомірними дії Дніпропетровської міської ради щодо передачі у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Верещагіна, 36 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по фактичному розміщенню названого домоволодіння; скасувати рішення виконавчого комітет Дніпропетровської міської ради №-2960 від 20.12.2001 року Про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Верещагіна, 36 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по фактичному розміщенню домоволодіння".

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином, про що свідчить відмітка про отримання повідомлень.

Суд розглядає справу у відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи та третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Просили суд залишити позовні вимоги позивача без розгляду в звязку з пропуском строку звернення до суду.

Суд, вислухавши позивача, представник позивача, представника третьої особи, третю особу, вивчивши матеріали справи, вважає, що адміністративна позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні позивачці ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.1976 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 зареєстроване в реєстрі 1-3632, належить житловий будинок із господарчими будовами, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Верещагіна, № 38, на земельній ділянці 821 кв.м. (а.с. 8-9).

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2960 від 20.12.2001 року ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0833 га по вул. Верещагіна, 36 в м. Дніпропетровську по фактичному розміщенню домоволодіння (а.с. 10), та видано ОСОБА_3 на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 066608 (а.с. 11).

Під час видачі даного акту вимоги чинного законодавства по урегулюванню земельного спору були виконані в повному обсязі, про що свідчить Протокол засідання погоджувальної комісії по земельних спорах від 15.11.2000 року (с.а. 31) , ОСОБА_3 встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки від 10.06.2000 року, ОСОБА_3 повторного обстеження домоволодінь № 36,38 по вул. Верещагіна м. Дніпропетровська від 22.08.2001 року ( а.с.32), на яких є підпис ОСОБА_1, що свідчить про її згоду.

В подальшому в травні 2002 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 з позовною заявою про визначення порядку користування земельною ділянкою та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 30 травня 2006 року ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 821 кв.м., розташованої у домоволодінні №38 по вул. Верещагіна в місті Дніпропетровську, і визнання недійсним державного акту №038478 на право приватної власності на землю наданого ОСОБА_2 відмовлено; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, зобовязано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні належною йому земельною ділянкою № 36 по вул. Верещагіна у місті Дніпропетровську шляхом виконання вимог указаних в акті від 22.08.2001 року, тобто прибирання будматеріалів з території домоволодіння №36 по вул. Верещагіна в місті Дніпропетровську ( а.с.33-34).

Ухвалою колегії суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2006 року рішення Індустріального районного суду м. дніпропетровська від 30 травня 2006 року скасовано і справу направлено на новий розгляд (а.с.36,37).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2010 року закрито провадження у цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2960 від 20.12.2001 року Про передачу в приватну власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Верещагіна, 36 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по фактичному розміщенню домоволодіння, про визнання недійсним державного ОСОБА_3 ІІ-ДП №066608 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0833 га., про зобовязання вчинити певні дії, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства ( а.с. 40).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2011 року ухвала Індустріального районного суду м. дніпропетровська від 18 листопада 2010 року залишена без змін ( а.с.41).

Крім того в травні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради № 2960 від 20.12.2001 року Про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Верещагіна, 36 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по фактичному розміщенню домоволодіння.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2008 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволені позову з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду ( а.с. 38).

Ухвалою колегії Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2008 року постанова Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2008 року скасована і провадження в адміністративній справі закрито. Встановлено, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявність у провадженні районного суду цивільної справи з аналогічними вимогами та вийшов за межі визначеної ст.17 КАС України компетенції ( а.с.39).

15.07.2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно до ст.2 Земельного кодексу земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядженням землею.

Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією, цим кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або місцевого самоврядування або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

За змістом ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт про право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст.26 Закону України Про місцеве самоврядуванняв п.34 передбачено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ зі змінами від 19 березня 2010 року, судам слід мати на увазі, що спори повязані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні.

При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених до їх компетенції ( зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в надані дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобовязує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією ( або не вчиняти чи припиняти їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчиняти певні дії для усунення порушення його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону .

Отже, виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, та те, що позивачкою в своєму адміністративному позовні ставиться питання про визнання неправомірних дій Дніпропетровської міської ради щодо передачі в приватну власність земельної ділянки, при передачі якої ОСОБА_2 була отримана її згода відповідно до діючого законодавства, та те що позивачкою заявлено вимогу про скасування рішення виконавчого комітету, що не передбачено діючим законодавством, то суд не вбачає законних підстав в задоволені позовних вимог, а тому вимушений в задоволені позову відмовити.

Керуючись: ст.ст. 55, 124, 129 Конституції України, Законом України Про місцеве самоврядування, Земельним Кодексом України, ст.ст. 6-11, 18, 99,100, 128, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанову виготовлено в повному обсязі 15 травня 2012 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі протягом 10-ти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Л.П. Слюсар