Справа № 2а-18777/09/0370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 р. Справа № 85480/09

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Каралюса В.М., Улицького В.З.,

з участю секретаря Корчинської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2009 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 «ОСОБА_1 Україна» звернувся в суд з позовом до ДПІ в Оболонському районі м. Києва де просив визнати неправомірними дії податкового органу та скасувати податкові повідомлення-рішення № /0 від 16.09.2008 року, № /1 від 28.11.2008 року, № /3 від 06.05.2009 року.

Позов обґрунтовано тим, що податковим органом не враховано положення Закону України «Про податок на додану вартість» щодо виникнення права на податковий кредит у позивача. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» ввезло на митну територію України обладнання для використання в господарській діяльності, що підтверджується вантажними митними деклараціями, і сплатило податок на додану вартість при імпорті товарів, відтак ним правомірно задекларовано відповідні суми податкового кредиту з податку на додану вартість. Позивач зазначає, що відповідач порушив процедуру перевірки, провів її не за місцезнаходженням позивача, без участі представника позивача, чим позбавив останнього можливості надати пояснення та заперечення до акту. Вважає, що податковим органом в акті перевірки не наведено правових підстав щодо позбавлення позивача права на податковий кредит.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2009 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Зазначена постанова мотивована тим, що однією з умов отримання бюджетного відшкодування є наявність від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту одного звітного податкового періоду, яке залишається і за підсумками другого звітного періоду. При цьому, бюджетному відшкодуванню підлягає лише та частина від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг). Судом встановлено, що в податковій декларації за червень 2008 року позивачем не задекларовано від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. Таким чином, право на бюджетне відшкодування у позивача виникає через 12 календарних місяців від дня його реєстрації як платника податку в останній день повного календарного місяця. При цьому календарним місяцем є місяць за календарем, тобто період із першого по останній день кожного місяця календарного року. Позивача зареєстровано платником податку на додану вартість 25.07.2007 року, тому він не набув права на отримання бюджетного відшкодування, визначеного в податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2008 року, оскільки податковий період, у якому в нього виникає право на таке відшкодування, не настав. Крім того, вироком Оболонського районного суду міста Києва від 22.05.2009 року у кримінальній справі № 1-401/2009р., який набрав законної сили, було встановлено, що головний бухгалтер Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» ОСОБА_3 вчинила порушення податкового законодавства, яке виявлене перевіркою Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва та зафіксоване в акті № 546/23-8-35275183 від 15.09.2008 року, на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Також відсутні докази порушення відповідачем щодо проведення перевірки.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач ОСОБА_2 «ОСОБА_1 Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову якою задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник апелянта позивача ОСОБА_2 «ОСОБА_1 Україна» в судове засідання не явився, тому на підставі ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд проведено у його відсутності.

Представник відповідача Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить таку відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» зареєстроване платником податку на додану вартість відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 25.07.2007 року № 100055153, виданого Державною податкової інспекцією у Оболонському районі міста Києва та, що позивачем подано до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва декларацію з податку на додану вартість за липень 2008 року, в якій заявлена сума до бюджетного відшкодування на рахунок платника в банку в розмірі 1296086 грн. 00 коп.

15.09.2008 року відповідачем проведено перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за липень 2008 року, результати якої викладені в акті № 546/23-835275183. Перевіркою встановлено, що позивачем в податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2008 року відображено відсутність податкових зобов'язань з податку на додану вартість за звітний період (рядок 9 податкової декларації), відсутність податкового кредиту (рядок 17 податкової декларації) та відсутність від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 21 податкової декларації), при цьому суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника в банку позивач визначив в розмірі 1293086 грн. 00 коп. (рядок 25.1 податкової декларації). Перевіркою показників податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2008 року встановлено, що відємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового)

періоду (рядок 21 податкової декларації), при наявності якого в наступному податковому періоді може виникнути право на бюджетне відшкодування, дорівнює 0 грн. 00 коп. Крім того, при подані декларації з податку на додану вартість за липень 2008 року позивач не подав необхідних додатків 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» та 4 «Заява про повернення суми бюджетного відшкодування». Податковим органом зроблено висновок про

порушення позивачем підпунктів 7.7.1, 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 5.11, 5.12 Порядку заповнення та подання податкової декларації по податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 166 від 30.05.1997 року та завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2008 року.

Вказані висновки стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції, з огляду на вимоги п.п. 7.7.1, 7.7.2, 7.7.4, 7.7.5, 7.7.7 п 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», дійшов вірного висновку, що однією з умов отримання бюджетного відшкодування є наявність від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту одного звітного податкового періоду, яке залишається і за підсумками другого звітного періоду. При цьому, бюджетному відшкодуванню підлягає лише та частина відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Як вірно встановлено судом першої інстанції в податковій декларації за червень 2008 року позивачем не задекларовано від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем не дотримано також вимог п.5.11, 5.12 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 166 від 30.05.1997 року.

Крім того, судом першої інстанції вірно взято до уваги приписи п.п. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яким визначено перелік осіб, які не мають права на отримання бюджетного відшкодування, до яких відноситься особа, яка: була зареєстрована як платник цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів за рішенням Кабінету Міністрів України); мала обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів); не провадила діяльність протягом останніх дванадцяти календарних місяців.

Згідно із підпунктом 7.8.1 пункту 7.8 статті 7 цього ж Закону податковим періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених Законом, календарний квартал з урахуванням, зокрема, того, що в разі реєстрації особи платником податку з дня, іншого ніж перший день календарного місяця, першим податковим періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право на бюджетне відшкодування у позивача виникає через 12 календарних місяців від дня його реєстрації як платника податку в останній день повного календарного місяця. При цьому календарним місяцем є місяць за календарем, тобто період із першого по останній день кожного місяця календарного року, а оскільки позивача зареєстровано платником податку на додану вартість 25.07.2007 року, тому він не набув права на отримання бюджетного відшкодування, визначеного в податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2008 року, оскільки податковий період, у якому в нього виникає право на таке відшкодування, не настав.

Суд першої інстанції, відповідно до ч.4 ст. 72 КАС України, правильно взяв до уваги наявність вироку Оболонського районного суду міста Києва від 22.05.2009 року у кримінальній справі № 1-401/2009р., який набрав законної сили, яким було встановлено, що головний бухгалтер Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» ОСОБА_3 вчинила порушення податкового законодавства, яке виявлене перевіркою Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва та зафіксоване в акті № 546/23-8-35275183 від 15.09.2008 року, на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції і щодо відсутності порушення прав позивача при проведенні перевірки, оформленої актом № 546/23-8-35275183 від 15.09.2008 року, оскільки перевірка в законному порядку була проведена у приміщенні Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва, при цьому відповідач вжив належних заходів щодо запрошення уповноважених представників позивача для ознайомлення та підписання акту перевірки.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2009 року по справі № 2а-18777/09/0370 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення. На ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після вступу в законну силу, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді: В.З.Улицький

ОСОБА_4

Ухвала в повному обсязі складена 18.03.2012 року.