Справа № 2а-2624/10/0370
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2010-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 рокуСправа № 2а-2624/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Чміль І.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень №/2 та № /2 від 09.09.2010 року,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень №/2 та № /2 від 09.09.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 ОДПІ було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктом підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 за період з 01.07.2006 року по 31.12.2007 року, за наслідками якої складено ОСОБА_2 №2575/17-235/НОМЕР_1 від 29.04.2010 року.

В результаті перевірки достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість встановлено, що фізична особа підприємець ОСОБА_4 в порушення пункту 1.4 статті 1, підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» завищив податковий кредит на суму 668854 грн. Підставою для завищення податкового кредиту на думку відповідача є визнання нікчемними правочинів, укладених між СПД ОСОБА_4 та ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД», ТзОВ «Торгівельна група «Кельбрус», ТзОВ «Ельміра будпрок» та ТзОВ «Картех». На підставі вищевказаного акту були винесені податкові повідомлення рішення /0 та № / від 19.05.2010 року. Позивач оскаржував дані рішення в адміністративному порядку, однак за результатами розгляду скарг податкові повідомлення рішення залишенні без змін, а скарги без задоволення. Натомість винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення №/2 від 09.09.2010 року, в звязку з чим визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість на суму 617346 грн., з яких за основним платежем 411564 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 205782 грн. та №/2 від 09.09.2010 року, в звязку з чим визначено суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності та самозайнятих осіб на суму 13776,41 грн.

Позивач не погоджується з твердженням відповідача, що вищевказані угоди є нікчемними, оскільки при проведенні перевірки за період з 01.07.2006 року по 31.12.2007 року ОСОБА_4 в 2008 році за наслідками якої був складений акт від 18.02.2008 року, податковим органом досліджувались первинні документи щодо правочинів, укладених з вищезгаданими контрагентами, в тому числі податкових накладних на підставі яких віднесено до податкового кредиту ПДВ. При цьому, жодних зауважень та порушень у даному акті відображено не було. Вказує на те, що відповідач безпідставно прийшов до висновку про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду, сум податку на додану вартість, згідно виданих контрагентами накладних. Посилання відповідача на відсутність у таких контрагентів ознак здійснення господарської діяльності не є тією умовою, що за змістом вимог Закону України «Про податок на додану вартість» є підставою для встановлення неправомірності формування податкового кредиту за результатами господарських операцій з таким субєктом господарювання. Посилається на аналогічні обґрунтування безпідставності заниження позивачем валових витрат і відповідно нарахування податку на прибуток в розмірі 13776,41 грн. Просить визнати нечинними повідомлення-рішення № /2 та № /2 від 09.09.2010 року.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Суду пояснив, що висновок відповідача про нікчемність правочинів, укладених позивачем з ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД», ТзОВ «Торгівельна група «Кельбрус», ТзОВ «Ельміра будпрок» та ТзОВ «Картех» не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки відповідачем не доведено умисел сторін такого правочину на ухилення від сплати податків, що потягне за собою недоотримання державним бюджетом грошових коштів чим спричиняється шкода державі. Крім того, зазначає, що факт придбання позивачем відповідних товарів у вищевказаних юридичних осіб підтверджується належним чином оформленими первинними документами, зокрема накладними, які досліджувались податковим органом при проведенні попередньої перевірки. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції адміністративний позов не визнав та пояснив, що в результаті проведеної документальної невиїзної перевірки встановлено, що правочини, укладені між СПД ОСОБА_4 та ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД», ТзОВ «Торгівельна група «Кельбрус», ТзОВ «Ельміра будпрок», ТзОВ «Картех» містять ознаки нікчемності, оскільки з інформації, отриманої з ГВПМ ОСОБА_3 ОДПІ в ході оперативного опрацювання контрагентів постачальників вбачається, що дані контрагенти не звітуються до органів податкової служби, ніяких фінансових операцій не проводили, а також за місцем реєстрації не знаходяться. Вважають, що податкові повідомлення-рішення винесені ОСОБА_3 ОДПІ №/2 та № /2 від 09.09.2010 року є правомірними. Просять в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ОДПІ було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 за період з 01.07.2006 року по 31.12.2007 року.

За наслідками перевірки складено ОСОБА_2 №2575/17-235/НОМЕР_1 від 29.04.2010 року.

В результаті перевірки достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість встановлено, що фізична особа підприємець ОСОБА_4 в порушення пункту 1.4 статті 1, підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» завищив податковий кредит на суму 668854 грн. Підставою для завищення податкового кредиту на думку відповідача є визнання нікчемними правочинів, укладених між СПД ОСОБА_4 та ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД», ТзОВ «Торгівельна група «Кельбрус», ТзОВ «Ельміра будпрок» та ТзОВ «Картех». На підставі вищевказаного акту були винесені податкові повідомлення рішення /0 та № / від 19.05.2010 року.

Судом встановлено, що позивачем оскаржувались дані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак за результатами розгляду скарг податкові повідомлення рішення залишені без змін, а скарги без задоволення. Водночас податковим органом винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення № /2 від 09.09.2010 року, в звязку з чим визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість на суму 617346 грн., з яких за основним платежем 411564 грн.. за штрафними (фінансовими) санкціями 205782 грн. та №/2 від 09.09.2010 року, в звязку з чим визначено суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності та самозайнятих осіб на суму 13776,41 грн.

З пояснень представника позивача вбачається, що між позивачем та ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД», ТзОВ «Торгівельна група «Кельбрус», ТзОВ «Ельміра будпрок», ТзОВ «Картех» протягом перевіряємого періоду були укладені договори поставки будівельних матеріалів.Вказані правочини були укладені в усній формі.

З пояснень представника позивача вбачається, що укладення даних правочинів з вищевказаними контрагентами відбувалось в усній формі, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами. В даному випадку податковими накладними, реєстр яких відображений в додатках до акту №2575/17-235/НОМЕР_1 від 29.04.2010 року. Надання податкових накладних в процесі перевірки, що підтверджують наявність господарських операцій позивача з вищезазначеними контрагентами не заперечується представником відповідача та не спростовується матеріалами справи.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 тієї ж статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Разом з тим, підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 вказаної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Отже, Законом України «Про податок на додану вартість» передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку (покупця) належно оформленої податкової накладної.

З представленого в судовому засіданні представниками відповідача листа ГВПМ ОСОБА_3 ОДПІ за № 71/26-3 від 19.01.2010 року вбачається, що ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД» не звітується до органів податкової служби з 2006 року. З пояснень керівника, наданого до матеріалів перевірки підрозділом податкової міліції стало відомо, що ніяких фінансово-господарських операцій дане підприємство з позивачем не проводило. Для підтвердження взаємовідносин ОСОБА_4 з ТзОВ «Картех» направлявся запит до ГВПМ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва. Згідно відповіді на даний запит №9900/7/26-1 від 17.12.2009 року дане підприємство за місцем реєстрації не знаходиться, не звітується протягом 2007-2009 років. У звязку з неподанням звітності 28.04.2007 року анульовано свідоцтво платника ПДВ ТзОВ «Картех» та 29.08.2007 року анульовано свідоцтво платника ПДВ ТзОВ «Ельміра будпрок». ТзОВ «Ельміра будпрок» згідно цієї ж відповіді ГВПМ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва за місцем реєстрації не знаходиться та не звітується протягом 2007-2009 років. ТзОВ «Торгівельна група «Кельбрус» за місцем реєстрації не знаходиться. З моменту реєстрації до органів державної податкової служби звітувало про відсутність діяльності. З пояснень керівника, наданого до матеріалів перевірки підрозділом податкової міліції стало відомо, що ніяких фінансово-господарських операцій дане підприємство з позивачем не проводило.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість (рядки 10.1-16.3) за період з 01.07.2006 року по 31.12.2007 року встановлено, що позивачем включено в реєстр отриманих податкових накладних та до податкового кредиту декларації з ПДВ за відповідний період ПДВ на загальну суму 668854 грн. по вищевказаних контрагентах.

З реєстру податкових накладних отриманих від ТзОВ «Ельміра будпрок» (додаток до акту №2575/17-235/НОМЕР_1 від 29.04.2010 року) вбачається, що господарські операції між позивачем та контрагентом мали місце до анулювання свідоцтва платника ПДВ, тобто до 29.08.2007 року. З цього ж реєстру вбачається, що господарські операції між позивачем та ТзОВ «Картех» мали місце до анулювання свідоцтва платника ПДВ, тобто до 28.04.2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що на момент здійснення господарських операцій в 2007 році позивача з «ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД», ТзОВ «Торгівельна група «Кельбрус», ТзОВ «Ельміра будпрок», ТзОВ «Картех», останні не були виключені з ЄДРПОУ та у даних контрагентів не було скасовано реєстрацію платника ПДВ.

З огляду на вищевикладене, суд не приймає до уваги твердження відповідача, про те, що на час здійснення господарських операцій позивачем безпідставно віднесено до податкового кредиту суми з податку на додану вартість, оскільки встановлено, що на момент здійснення господарських операцій вищевказані контрагенти (продавці) були включені до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також мали свідоцтво про державну реєстрацію платника ПДВ.

За таких обставин покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» платника податку визначено як особу, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 цього ж Закону платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № /2 від 09.09.2010 року, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість на суму 617346 грн.

Разом з тим, суд приходить до висновку про безпідставність винесення ОСОБА_3 ОДПІ податкового повідомлення-рішення №/2 від 09.09.2010 року, яким визначено суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності та самозайнятих осіб на суму 13776,41 грн. з наступних підстав.

Проведеною перевіркою встановлено, що до складу витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходів віднесено витрати з придбання товарів (робіт, послуг) від ТзОВ «Картех» та ТзОВ «Ельміра будпрок», а саме: за 3-4 квартал 2006 року в сумі 621101,28 грн. (без ПДВ), за 2007 рік в сумі 243721,04 грн. (без ПДВ).

Відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пункту 5.1, підпункту 5.2.1, пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Враховуючи те, що угоди з вищевказаними контрагентами мали місце і нікчемність їх не доведена відповідачем, суд приходить до висновку, що віднесення позивачем до складу валових витрат сум за такими угодами є правомірним.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно із частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представники відповідача ОСОБА_3 ОДПІ не надали суду належних та допустимих доказів в обґрунтування правомірності винесення податкових повідомлень-рішень №/2 та №/2 від 09.09.2010 року в звязку з чим суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_4

Приймаючи постанову у даній справі, суд виходить з наданих частиною 2 статті 162 КАС України повноважень, враховує, що позивач оскаржує в судовому порядку правовий акт індивідуальної дії, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції №/2 та №/2 від 09.09.2010 року.

Керуючись статтями 11, 17, 158, частиною 3 статті 160, статтями 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про податок на додану вартість, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції № /2 та № /2 від 09.09.2010 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 22 листопада 2010 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий О.А. Лозовський