Справа № 2а-6706/08/1970
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2011 р. Справа № 21238/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Улицького В.З., Каралюса В.М.,

при секретарі Корчинській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нечипорук Транспорт Сервіс» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2008 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нечипорук Транспорт Сервіс» до Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції про часткове скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2008 року позивач ОСОБА_1 «Нечипорук Транспорт Сервіс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції про часткове скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Позовні вимоги, обґрунтовує тим, що податковий орган не мав правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення, в частині 4741,28 грн., оскільки позивачем в цій частині не порушено вимог ч.1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року № 185/94-ВР, оскільки порушення термінів здійснення розрахунків не було, товар надійшов на територію України за імпортними контрактами в законодавчо встановлені терміни, і про це свідчить проставлений відтиск штампу СМR на товаросупровідних документах.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2008 року в задоволені позову було відмовлено.

Зазначена постанова мотивована тим, що орган державної податкової служби врахувавши те, що позивачем порушено терміни, передбачені статтями 1 і 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а відтак застосування до нього штрафної фінансової санкції, відповідно до ч.4 Закону є правомірним.

Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач ОСОБА_1 «Нечипорук Транспорт Сервіс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що законодавцем не поставлено факт здійснення поставки по імпортним операціям (без отримання ліцензії) в залежність від митного оформлення продукції, а тому наведений вище висновок суду першої інстанції про нібито наявність такої залежності абсолютно не ґрунтується на законі, крім того визначальним є не оформлення ВМД, а фактичний момент перетину кордону товаром. За дату імпорту податковий орган повинен був приймати дату відтиску штампа на товаросупровідних документах, а тому рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /25966 від 11.04.2008 р., яким позивача зобов'язано сплатити штрафні санкції, а саме пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в певній частині суми, а саме в розмірі 4741,28 грн. слід визнати протиправним та скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить таку відхилити.

Представник позивача ОСОБА_1 «Нечипорук Транспорт Сервіс» в судове засідання не явився, тому апеляційний розгляд на підставі ч.4 ст.196 КАС України проведено у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника відповідача на заперечення проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, а позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 ОДПІ проводила виїзну планову перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства ОСОБА_1 «Нечипорук Транспорт Сервіс» за період з 01.10.2006 року по 31.12.2007 року, валютного законодавства за період з 02.07.2007 року по 31.12.2007 року, зокрема при виконанні умов зовнішньоекономічних контрактів № 114 De від 19.07.2007 року укладеного з фірмою «Merkantil Export-Import GmbH» та № 01-09/07 від 18.09.2007 року укладеного з фірмою «V.Wall-Nutzfahrzeuge».

Перевіркою встановлено порушення ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме порушено терміни розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за що на підставі ст. 4 цього Закону нараховано пеню в розмірі 0,3% від суми несвоєчасно отриманого товару,послуги, в сумі 7647,88 грн.

На підставі даного акту перевірки ОСОБА_2 ОДПІ прийняла рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /25966 від 11.04.2008 р., яким ОСОБА_1 «Нечипорук Транспорт Сервіс» зобов'язано сплатити штрафні санкції, а саме пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 7647,88 грн. (а.с.17). При цьому позивач оспорює вказане рішення в частині штрафної (фінансової) санкції на суму 4741,28 грн.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначається, що моментом здійснення експорту (імпорту) є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Митного кодексу України ввезення товарів на митну територію України, а також вивезення товарів за межі митної території України - це сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України у відповідному напрямку.

Частиною другою ст. 43 Митного кодексу України передбачено, що у разі ввезення на митну територію України товарів і транспортних засобів митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Засвідчення митним органом прийняття товарів до митного контролю та митного оформлення здійснюється шляхом проставлення відповідних відміток на митній декларації та товаросупровідних документах (ч. 2 ст. 72 Митного кодексу України).

Таким чином, аналіз вищевикладених положень свідчить, що моментом імпорту товару визначається момент перетину товаром митного кордону України, що підтверджується відтиском штампу «Під митним контролем».

Посилання відповідача на те, що обов'язковим документом, що підтверджує поставку товару на митну територію України за імпортним контрактом є вантажно-митна декларація типу ІМ-40 судом першої інстанції вірно не прийнята до уваги, оскільки воно не відповідає вимогам діючого законодавства зважаючи на наступне.

Вантажна митна декларація (ВМД) згідно з Положенням про вантажну митну декларацію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.97 р. N 574, не є єдиним документом, виключно яким засвідчується факт та дата фактичного переміщення через митний кордон України товарів, а є документом, який є заявою, що містить відомості про товари та інші предмети і транспортні засоби та мету їх переміщення через митний кордон України, та засвідчує надання суб'єкту ЗЕД права на розміщення товарів у визначений митний режим (визначає статус товарів) або про зміну митного режиму щодо цих товарів і підтверджує, а не встановлює права та обов'язки зазначених у ВМД осіб щодо здійснення ними відповідних правових, фінансових, господарських та інших операцій.

Підставою для переміщення вантажу через митний кордон України в режимі імпорту є наявність товаросупровідного документа на вантаж. На цьому документі проставляється відтиск штампа «Під митним контролем» (імпорт), виписується провізна відомість в митницю повного митного оформлення, на ній проставляється штамп «Під митним контролем» (імпорт) і особиста номерна печатка інспектора митниці на кордоні, через яку вантаж переміщувався (лист Держмитслужби України від 07.12.95 р. N 11/18-5435).

Тобто перебування під митним контролем товарів неможливе без їх фактичного ввезення в Україну, і при цьому первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України, підставою для якого в режимі імпорту є наявність на вантаж товаросупровідного документа, проставлення на якому відтиску штампа «Під митним контролем» (імпорт) з відповідною датою засвідчує факт і дату перетину митного кордону України.

Водночас згідно пп. 3.3 п. 3 Інструкції про порядок здійснення контролю і отримання ліцензій за експортними, імпортними та лізинговими операціями, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 24.03.99 р. N 136 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.05.99 р. за N 338/3631, уповноважений банк знімає імпортну операцію резидента з контролю після пред'явлення останнім акта (іншого документа), що засвідчує поставку нерезидентом продукції, виконання робіт, отримання послуг, що оплачені резидентом. Якщо цим документом є ВМД, то банк знімає операцію з контролю за наявності інформації про цю операцію у реєстрі ВМД.

Таким чином, жодним нормативно-правовим актом України не встановлюється правило, згідно якого єдиним обов'язковим документом, що засвідчує поставку нерезидентом продукції є ВМД. Зазначеною вище Інструкцією встановлюється лише можливість її використання для зняття з контролю.

Твердження відповідача, що Положенням про вантажну митну декларацію передбачено підтвердження надходження товару на митну територію України саме ВМД типу ІМ-40 не відповідає дійсності, оскільки жодним нормативним актом України не передбачено підтвердження надходження товару на митну територію України саме ВМД типу ІМ-40.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком, якого дійшов суд першої інстанції, та вважає, що визначення моменту імпорту в залежності від оформлення вантажної митної декларації є помилковим в даному випадку, оскільки оформлення вантажної митної декларації відбувається за результатами митного оформлення вже після фактичного переміщення товару через митний кордон.

Як вбачається з матеріалів справи, усі факти перетину товаром митного кордону України по контрактах позивача з компанією «Merkantil Export-Import GmbH» та «V.Wall-Nutzfahrzeuge» підтверджені проставленням Державною митною службою України відтиску штампа на товаросупровідних документах, по контрактах № 114 De від 19.07.2007 року укладеного з фірмою «Merkantil Export-Import GmbH» та № 01-09/07 від 18.09.2007 року укладеного з фірмою «V.Wall-Nutzfahrzeuge», вбачається, що по контракту № 114 De від 19.07.2007 року товар надійшов на митну територію України з перевищенням граничних термінів в 10 днів, лише за ВМД № 1519 та № 1606, відтак пеня становить 1969,80 грн. та 656,60 грн. відповідно, а по контракту № 01-09/07 від 18.09.2007 року з моменту перерахунку коштів до моменту поставки послуги без ввезення на територію України минуло 185 днів, з них 5 днів прострочено, відтак пеня становить 280,20 грн., а тому, прийняте рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /25966 від 11.04.2008 р., в частині нарахування штрафних санкцій за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 4741,28 грн. слід визнати протиправним.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що на товаросупровідних документах міститься відмітка, яка свідчить про перетин імпортованим товаром митного кордону України, то вказані обставини свідчать про безпідставність висновку податкового органу, щодо розміру штрафних санкцій в сумі 4741,28 грн. за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки такий визначений невірно у звязку з його обчисленням виходячи з того, що датою імпорту у випадку ввезення продукції на територію України вважається дата завершення оформлення ВМД типу ІМ 40.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення без додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги повністю спростовують висновки суду першої інстанції, а тому, наявні підставі для скасування прийнятої судом першої інстанції постанови.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч.1 ст. 198, п.п.1,4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нечипорук Транспорт Сервіс» задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2008 року в справі № 2-а-6706/08 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нечипорук Транспорт Сервіс» - задовольнити.

Скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /25966 від 11.04.2008 року Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції в частині застосування суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 4741 (чотири тисячі сімсот сорок однієї) гривні 28 копійок.

Стягнути за рахунок державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нечипорук Транспорт Сервіс» 05 грн. 10 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили негайно після проголошення.

На постанову апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20- ти днів після вступу в законну силу, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий : Олендер І.Я.

Судді : Каралюс В.М.

ОСОБА_3