Справа № 2а-2411/09/1970
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2011 р. Справа № 88179/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Улицького В.З., Каралюса В.М.,

при секретарі Корчинській О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Тернопільської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2009 року в справі за адміністративним позовом Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Тернопільської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області про визнання дій посадових осіб Тернопільської митниці протиправними, визнання протиправним (нечинним) рішення №403000008/9/000016 від 04 червня 2009 року та стягнення з державного бюджету 13 816 грн. 48 коп. як суми зайво сплаченого мита,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року позивач СПДФО ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільської митниці про визнання дій посадових осіб протиправними, визнання протиправним (нечинним) рішення №403000008/9/000016 від 04 червня 2009 року та стягнення з державного бюджету 13 816 грн. 48 коп. як суми зайво сплаченого мита.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2009 року позов задоволено частково, а саме визнано протиправним (нечинним) рішення рішення №403000008/9/000016 від 04 червня 2009 року та повернуто з Державного бюджету України в користь позивача зайво сплачене мито в сумі 11513, 73 грн. та зайво сплачений податок га додану вартість в сумі 2302, 75 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказану постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2009 року оскаржили Тернопільська митниця, Головне управління Державного казначейства України у Тернопільській області, Прокуратура Тернопільської області.

В поданих апеляційних скаргах, апелянти покликаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне зясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволені позову.

Представники Тернопільської митниці та Прокуратури Львівської області в судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг та просять такі задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційних скарг та просить такі відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції, з огляду на матеріали справи було правильно встановлено, що між ЗАТ «Рогнеда ТД» та позивачем було укладено міжнародний контракт № 22-UA-YR від 15.04.2009 року, згідно якого останнім 03 червня 2009 року ввезено товар на митну територію України, що підтверджується відповідними документами та Сертифікатом СТ-1 про проходження товару №RU UA НОМЕР_1 від 26.05.2009р.

Для декларування товару, декларантом було подано вантажно-митну декларацію №403000008/9/000016 від 04 червня 2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що на етапі перевірки правильності визначення країни походження товарів імпортованих позивачем, головним інспектором відділу митних платежів ОСОБА_2 було виявлено, що товар який задекларований у митній декларації (№ 403000001/2009/003012 від 03.06.2009р.) не відповідав коду товарної номенклатури, зазначеному у графі 9 сертифіката форми СТ-1 UA НОМЕР_1 від 26.05.2009р.

Встановлення вказаних розбіжностей у класифікації товарів, на думку митного органу, стало підставою для сумнівів у дотриманні критерію достатньої обробки/переробки товару, як підстави застосування режиму вільної торгівлі, що потягло прийняття оскаржуваного рішення.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст. 7 Митного кодексу України, законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України, законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, є частиною національного законодавства України.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, посадові особи митних органів при проведенні митного оформлення, повинні безпосередньо застосовувати норми міжнародного права, зокрема й договори про вільну торгівлю за участю України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» у випадку, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Порядок та умови застосування преференційного режиму в рамках міжнародних угод про вільну торгівлю визначено положеннями Рішення ОСОБА_3 глав урядів Співдружності Незалежних Держав про Правила визначення країни походження товарів віл 30.11.2000 р.

Враховуючи наведені норми Закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо безпідставності посилання Тернопільської митниці про те, що відносини, пов'язані із застосуванням вищезазначених Правил регулюються виключно цим міжнародним актом, а не нормами права, якими обґрунтовує позовні вимоги позивач, оскільки ст.283 Митного кодексу України не суперечить правилам встановленим ОСОБА_3 глав урядів СНД.

Пунктом 9 Правил визначення країни походження товарів передбачено, що товар користується режимом вільної торгівлі, якщо він відповідає критеріям походження, встановленими цими Правилами, а також: експортується на підставі договору/контракту між резидентом однієї із держав-учасниць Угоди і резидентом іншої держави-учасниці Угоди і ввозиться з митної території однієї держави-учасниці на митну територію іншої держави-учасниці Угоди; ввозиться фізичною особою - резидентом держави-учасниці Угоди з митної території однієї із держав - учасниць на митну територію іншої держави-учасниці Угоди.

Згідно цих Правил «країною походження товарів» є країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній обробці/переробці. Одним із принципів визначення країни походження товарів є принцип критерію достатньої обробки/переробки, відповідно до якого товар, якщо в його виробництві беруть участь дві чи більше країн, вважається таким, що походить з країни, де він був підданий останній обробці/переробці, достатній для надання товарові його характерних властивостей. Для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди необхідно представити митним органам країни ввезення сертифікат про походження товару форми СТ-1.

Приписами пункту 16 зазначених Правил передбачено, у випадку виникнення сумнівів відносно достовірності сертифіката чи відомостей, що містяться в ньому митний орган країни ввозу товару може звернутися до уповноваженого органу, що засвідчив (видав) або до компетентних органів країни походження товару з мотивованим проханням повідомити додаткові або уточнюючі відомості, включаючи прохання, з простими вибірковими перевірками сертифікатів. Товар не вважається таким, що походить з цієї країни, доки не будуть представлені документи і (або) відомості, що підтверджують його походження (п.19 Правил).

Відповідно до п.5 Порядку проведення митними органами перевірки преференційних сертифікатів при ввезені товарів на митну територію України на умовах угод про вільну торгівлю, визначено, що у разі коли в сертифікаті та в інших документах, що подаються митному органу для здійснення митного контролю та митного оформлення, є розбіжності у відомостях про країну походження товару або митним органом встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені в сертифікаті, прийняття рішення митним органом щодо достовірності сертифіката про походження товару та правильності визначення країни походження можливе тільки за умови надання митному органу відомостей, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних і ветеринарних тощо) митній декларації країни експорту, якими супроводжується товар, а також у паспортах, технічній документації, висновках - експертизах митних та інших уповноважених органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження відомостей про країну походження товару.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що Тернопільська митниця дійшла до невірного висновку про те, що сертифікат є недійсним, в звязку з тим, що відомості які містяться у ньому перекручують зміст інформації про факти, які ним і засвідчені,так як на час прийняття такого у митниці були відсутні докази цього, крім того позивачем було надано митному органу додаткові відомості для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару, а саме товарні накладні, пакувальний лист, відвантажувальну специфікацію, сертифікат відповідності, якості, митну декларацію експортера, висновки експертиз митних органів.

Також суд правильно не взяв до уваги покликання відповідача на те, що відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» узгоджене податкове зобовязання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку, а тому позивач не має права ставити питання про стягнення з Державного бюджету зайво сплаченого мита, оскільки позивач не ставить питання про оскарження податкового зобов'язання, а просить стягнути в його користь суму зайво сплаченого мита.

При цьому суд прийшов до вірного висновку, що підстав для сплати ввізного мита не було, оскільки митний орган дійшов неправильного висновку про недійсність Сертифіката СТ-1, а Міжнародна конвенція про спрощення і гармонізацію митних процедур та Рішення ОСОБА_3 глав урядів Співдружності Незалежних Держав про Правила визначення країни походження товарів та ст.302 Митного кодексу України, надавали позивачу право несплати ввізного мита та ПДВ.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що оспорюване рішення Тернопільською митницею прийняте необґрунтовано, без дотримання вимог Рішення ОСОБА_3 глав урядів Співдружності Незалежних Держав про Правила визначення країни походження товарів від 30.11.2000 року, ст.283 Митного кодексу України та Порядку проведення митними органами перевірки преференційних сертифікатів при ввезені товарів на митну територію України на умовах угод про вільну торгівлю, затвердженого наказом Держмитслужби України від 13.10.2003 р. № 683, зареєстрованого в Мінюсті України 11 грудня 2003 року, тобто таке є протиправним.

Крім цього, суд дійшов до вірного висновку про повернення з Державного бюджету України в користь СПДФО ОСОБА_1 зайво сплаченого мита в сумі 11 513, 73 гри. та зайво сплаченого податку на додану вартість в сумі 2 302, 75 грн.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи поданих апеляційних скарг не спростовують постанови суду першої інстанції, відтак відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Тернопільської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2009 року по справі № 2-а-2411/09/1970 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя: Олендер І.Я.

Судді: Улицький В.З.

ОСОБА_4