Справа № 815/1842/15
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1842/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Глуханчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Департамент міського господарства Одеської міської ради про скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Департамент міського господарства Одеської міської ради про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що він постійно проживав та був зареєстрований в квартирі за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 13-а, кв. №138. Однак, рішенням Іллічівського районного суду ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право на користування вказаним житлом. На підставі вказаного рішення позивача виписано з квартири. В подальшому право власності на квартиру за адресою: м.Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 13-а, кв. №138 було зареєстровано за ОСОБА_2, про що вона отримала свідоцтво про право власності на житло. Проте, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2004 року, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, видане 31.10.2001 року на імя ОСОБА_2 визнано недійсним. Рішення суду набрало законної сили, отже право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі припинилось. Позивач вказує, що звернувшись до відповідача з заявою про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, він отримав відмову у скасуванні державної реєстрації, оскільки для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 року необхідно надати документ, що посвідчує факт такої державної реєстрації права власності, відповідно до вимог діючого на той час законодавства.

У судове засідання представник позивача не зявився, про дату час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився, про дату час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до наявних у матеріалах справи заперечень, відповідач позов не визнає, посилаючись на відсутність порушень з боку Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області прав та інтересів позивача та правомірність рішення державного реєстратора про відмову у скасуванні державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, у звязку з недоліками поданої заяви.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 з 30.01.1991 року був прописаний за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 13-а, кв. 138, проте 24.10.2001 року був виписаний на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Одеси від 22.10.2001 року, яким ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право на користування квартирою №138 будинку №13-а по вул. Ільфа і Петрова у м. Одесі (а.с. 31, 52-54).

31 жовтня 2001 року Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі отримала ОСОБА_2.

Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі (загальна площа квартири 96, 9 кв.м) видано управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради згідно з розпорядженням від 31 жовтня 2001 року №166208 та зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №19-15885 (а.с. 177). Державна реєстрація права власності проведена КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» - запис в реєстровій книзі 425пр-стр118-р281.

В подальшому квартиру АДРЕСА_2 і Петрова у м. Одесі було перепродано.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2004 року, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, видане 31.10.2001 року на імя ОСОБА_2 визнано недійсним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за вказаною адресою від 12 листопада 2001 року, укладений ОСОБА_2 з ОСОБА_3, зареєстрований Одеською товарною біржею у журналі біржових угод з нерухомістю під реєстраційним №27812. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за вказаною адресою від 26 грудня 2001 року, укладений ОСОБА_3 з ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №19592 (а.с. 37-39).

Рішення набрало законної сили 09.07.2007 року.

Крім того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2010 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири №138 по вул. вул. Ільфа і Петрова у м.Одесі, укладений 12.11.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений Одеською товарною біржею під №27812, в подальшому посвідчений приватним нотаріусом. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири №138 по вул. вул. Ільфа і Петрова у м. Одесі, укладений 26.12.2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом (а.с. 40-42).

Рішення набрало законної сили 05.06.2012 року.

03 липня 2014 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради прийнято розпорядження №101, яким відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2004 року визнано недійсним та скасовано свідоцтво №19-15885 від 31.10.2001 року про право власності на житло за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 13-а, кв. 138 на імя ОСОБА_2 (а.с. 48).

З огляду на скасування свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: м.Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 13-а, кв. 138, виданого на імя ОСОБА_2, позивач звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про внесення запису про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.

Однак, рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції №20172340 від 20 березня 2015 року відмовлено у внесенні запису про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 13-а, кв. 138 (а.с. 51).

Рішення державного реєстратора обґрунтовано тим, що за відсутності державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 року, у Державному реєстрі прав, державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на зазначене, заявнику розяснено про необхідність надати документ, що посвідчує факт державної реєстрації права власності, відповідно до вимог діючого на той час законодавства, на підставі визнаного недійсним документа.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, загальною площею 96.9 кв.м., яке виникло за свідоцтвом про право власності, виданим управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради від 31 жовтня 2001 року №166208 та зареєстрованого в реєстровій книзі за №19-15885, оскільки вказане свідоцтво визнано недійсним та скасовано.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, субєктів прав, обєкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України, згідно зі ст.ст. 10, 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедуру ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно визначено у Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141. Згідно з п. 4 цього Порядку, внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), скасування записів Державного реєстру прав є однією із складових ведення Державного реєстру прав.

Згідно п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав, державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, законодавство передбачає особливий порядок внесення записів до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року.

Як вбачається з рішення №20172340від 20 березня 2015 року, державним реєстратором відмовлено позивачу у скасуванні державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, у звязку з відсутністю запису про державну реєстрацію вищевказаного об'єкту у Державному реєстрі прав.

Вирішуючи спір, судом встановлено, що право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі було проведено до 1 січня 2013 року, про що управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради було видано на імя ОСОБА_2 Свідоцтво про право власності на житло від 31 жовтня 2001 року №166208 (зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №19-15885). Державна реєстрація права власності проведена КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» - запис в реєстровій книзі 425пр-стр118-р281.

Водночас, Свідоцтво про право власності на житло від 31 жовтня 2001 року №166208 визнано недійсним та скасовано, отже відсутні підстави права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі.

Таким чином, враховуючи визнання недійсним за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2004 року та скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, виданого 31.10.2001 року на імя ОСОБА_2, до Державного реєстру прав має бути внесено запис про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з огляду на те, що державна реєстрація права власності була проведена до 1 січня 2013 року, для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, державний реєстратор, згідно вимог п. 41 Порядку №1141, переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав (Свідоцтво про право власності на житло від 31 жовтня 2001 року №166208 (зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №19-15885), державна реєстрація права власності проведена КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» - запис в реєстровій книзі 425пр-стр118-р281) та вносить запис про скасування державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 11, 69, 71, 72, 86, 94, 122, 128, 158-163, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Департамент міського господарства Одеської міської ради про скасування державної реєстрації права власності задовольнити повністю.

Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 13, корп. А, квартира №138, загальною площею 96.9 кв.м., яке виникло на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, згідно розпорядження від 31 жовтня 2001 року №166208, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №19-15885.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Глуханчук