Справа № 2а-3316/09
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2011-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2011 р. Справа № 72585/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Олендер І.Я.,

суддів Каралюса В.М., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 03 липня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА :

В квітні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов»язання нарахувати та виплатити одноразової щорічної грошової допомоги за 2007-2008 роки згідно ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зазначивши, що відповідно до вищезазначеної норми, щорічно до 5 травня йому повинна виплачуватись разова грошова допомога у визначеному цим Законом розмірі, однак, така виплата проводиться не в повному обсязі.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 03 липня 2009 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 разової щорічної грошової допомоги як інваліду війни за 2007, 2008 роки. Зобовязано Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину разової щорічної грошової допомоги як інваліду війни за 2007-2008 роки в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, що становить 7128, 48 грн., за вирахуванням сум фактично виплачених йому частин щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни у 2007-2008 роках.

Зазначена постанова мотивована тим, що на позивача поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а відтак, він має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період 2007-2008 років у розмірі, визначеному цим Законом.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вважає, що діяв правомірно, оскільки здійснював належні позивачу виплати у розмірі, що був визначений Законами України Про Державний бюджет України на відповідні роки.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, а відтак, він має право на виплату щорічної одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення Закону України Про Державний бюджет України на відповідні роки, якими обмежується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відтак позивач має право на виплату недоплаченої разової щорічної грошової допомоги.

Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відноситься до категорії осіб, на яких поширюється дія норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», виплата щорічної разової допомоги за вказаний рік була визначена сталою сумою, яку позивач отримав.

Частиною 2 статті 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відтак, у разі якщо застосування пільг, компенсацій і гарантій для певних категорій громадян, у тому числі, виплата грошової допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатись будь-яким іншим законом.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

З огляду на наведене, Законами України Про Державний бюджет України на відповідні роки фактично змінено положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який діяв у часі раніше, а отже пріоритетними в даному випадку є положення Законів України Про Державний бюджет України на відповідні роки.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що виплата позивачу одноразової грошової допомоги була проведена у розмірі, визначеному Законами України Про Державний бюджет України на відповідні роки, а рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року, які відповідно до Конституції України є обов'язковими до виконання на території України, були прийняті поза терміном виплати одноразової грошової допомоги, тобто після 5-го травня, і зворотної дії в часі не мають, тому відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Законами України відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України.

Колегія суддів також зазначає, що грошова допомога є разовою, виплачується щорічно до 5 травня і чинним законодавством не передбачена можливість повторної виплати чи доплати при подальшій зміні її розміру.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповністю з»ясував обставини справи, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, має місце порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ч.1 ст. 197, п.3 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задовольнити повністю.

Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 03 липня 2009 року по справі №2а-3316/09 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий : Олендер І.Я.

Судді : Каралюс В.М.

ОСОБА_2