Справа № 826/1644/13-а
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/37872/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Бутенка В.І (доповідач), Кобилянського М.Г., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:
У лютому 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про забезпечення житлом та зобов`язати забезпечити його разом із сім`єю належним житлом у Києві.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення ОСОБА_1 житлом у строки, встановлені законодавством.
В іншій частині позову відмовлено.
В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цих судів в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом від 17.11.2006 року позивача було звільнено з військової служби у запас із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок Міністерства оборони України.
На час звільнення позивач мав вислугу років у Збройних Силах України: календарну 30 років 10 місяців, у пільговому обчисленні - 33 роки.
Згідно з довідкою від 01.08.2012 року № 6419 позивач разом з сім`єю перебуває на квартирному обліку у житловій комісії гарнізону м. Києва з 17.06.1992 року, користується правом на першочергове забезпечення житлом з 17.11.2006 року, номер в черзі «позачергових» - 1826.
З метою отримання належного йому житла позивач звертався з листом від 20.06.2012 року до тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України Бондаренка В.Б. з проханням роз`яснити причину незабезпечення його житлом.
Задовольняючи позов в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не надано до суду доказів того, що ним вживаються заходи щодо належної реалізації права позивача на отримання житла з урахуванням вказаних норм та у визначені цими нормами строки.
Пунктом 1 ст. 12 Закону України № 2011-XII визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією для отримання жилого приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.( абз. 4 п. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII у редакції Закону України від 11 червня 2009 року № 1510-VI).
Згідно з підпунктом 3.10 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового надання житла.
Частиною 2 статті 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При розгляді справи у судах першої та апеляційної інстанцій відповідачем не виконано вимог ч.2 ст.72 КАС України та не надано доказів того, що Міністерством оборони України вживалися заходи щодо належної реалізації права ОСОБА_1 на отримання житла.
Наведені обставини були враховані судами попередніх інстанцій, які прийняли законні й обґрунтовані рішення про часткове задоволення позову.
Крім того, колегія суддів вважає правильними висновки судів про те, що законодавством не передбачено критеріїв для визначення порядку черговості забезпечення житлом, крім дати отримання відповідної пільги та постановки на чергу, а військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Передумовою для виникнення обов`язку щодо реалізації права військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наявність житлової площі та наближення черги за списком осіб на отримання такого житла, оскільки в іншому випадку буде порушуватись конституційне право на забезпечення жилими приміщеннями інших громадян, що перебувають на обліку і також потребують поліпшення житлових умов.
Доводи касаційної скарги, зроблених судами першої та апеляційної інстанцій, висновків не спростовують.
За правилами ч.3 ст. 220-1, ч.1 ст.224 КАС України, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень, то суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судами прийнято законні і обґрунтовані рішення, а тому підстав для їх скасування чи зміни не вбачається.
Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230 КАС України, суд -
у х в а л и в:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав та у порядку.

С у д д і: В.І. Бутенко

М.Г. Кобилянський
М.І. Мойсюк