Справа № П/811/3322/14
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2015 рокусправа № П/811/3322/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року у справі №П/811/3322/14 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом ФОП ОСОБА_1В.) звернувся до суду з позовом до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі за текстом Кіровоградська ОДПІ), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22 серпня 2014 року, якими збільшено суми грошових зобовязань з податків на додану вартість на 85379 грн. та накладено штрафну санкцію 42689,50 грн. і з доходів фізичних осіб підприємців 68253,46 грн. та накладено штрафну санкцію 17063,36 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ від 22 серпня 2014 року, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 85379 грн. та застосовано штрафну санкцію 42689,50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ від 22 серпня 2014 року, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб на 68253,46 грн. та застосовано штрафну санкцію 17063,36 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської ОДПІ від 22 серпня 2014 року, яким ФОП ОСОБА_2 донараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 92281,67 грн. та застосовано штрафну санкцію 10074,17 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від представника позивача та представника відповідача на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до частини 1 статті 41 КАС України судове засідання проведено за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 липня 2011 року ФОП ОСОБА_2 (покупець) та Товариство (постачальник) уклали догорів поставки.

Упродовж липня грудня 2011 року позивач придбав у Товариства товару на загальну суму 113272 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 18878,67 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції позивач надав первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, накладні, податкові накладні від 01 липня, 02 серпня, 12 вересня, 04, 15 листопада, 02 грудня 2011 року.

Перевезення товару здійснювалось Товариством власним транспортним засобом відповідно до змісту зазначеного договору та товарно-транспортних накладних.

Позивач розрахувався з Товариством за придбану продукцію у безготівковій формі.

Придбаний позивачем товар у цьому періоді реалізовано іншим контрагентам.

13 січня 2012 року ФОП ОСОБА_2 (покупець) та Товариство (постачальник) уклали догорів поставки.

Упродовж 2012 року позивач придбав у Товариства товару на загальну суму 392381,10 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 65406,40 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції позивач надав первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, накладні, податкові накладні від 13, 23 січня, 20 лютого, 01, 12 березня, 10, 19 квітня, 03, 28 травня, 06, 14, 20 червня, 02, 16, 20 липня, 03, 16 серпня, 01, 07, 14, 21 вересня, 09, 19 жовтня, 01, 15, 21 листопада, 14, 24 грудня 2012 року.

Перевезення товару здійснювалось Товариством власним транспортним засобом відповідно до змісту зазначеного договору та товарно-транспортних накладних.

ФОП ОСОБА_2 розрахувався з Товариством за придбану продукцію у безготівковій формі.

Придбаний позивачем товар у цьому періоді реалізовано іншим контрагентам.

10 січня 2013 року ФОП ОСОБА_2 (покупець) та Товариство (постачальник) уклали догорів поставки.

Упродовж лютого 2013 року ФОП ОСОБА_2 придбав у Товариства товару на загальну суму 8524,80 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 1420,80 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції ФОП ОСОБА_2 надав первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, накладна, податкова накладна від 04 лютого 2013 року.

Перевезення товару здійснювалось Товариством власним транспортним засобом відповідно до змісту зазначеного договору та товарно-транспортної накладної.

ФОП ОСОБА_2 розрахувався з Товариством за придбану продукцію у безготівковій формі.

Придбаний позивачем товар у цьому періоді реалізовано іншим контрагентам.

З 29 липня по 04 серпня 2014 року відповідачем проведено невиїзну документальну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_2 стосовно взаємовідносин з Товариством за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

Під час перевірки податковим органом не було досліджено первинні документи бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

Позивач відмовився надавати документи на запит податкового органу, вважаючи його таким, що не відповідає вимогам законодавства.

У листі податковому органу ФОП ОСОБА_2 повідомляє, що документи бухгалтерського та податкового обліків ним зберігаються.

За результатом проведеної перевірки складено акт, відповідно до висновків якого правочини, укладені ФОП ОСОБА_2 з Товариством, є недійсними (нікчемними), так як не спрямовувались на настання реальних наслідків, які обумовлювалися ними. Як на підставу недійсності правочинів, податковий орган посилається на акт перевірки діяльності контрагента.

На підставі зазначеного акта перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення 22 серпня 2014 року, якими позивачу збільшено суми грошових зобовязань з податків на додану вартість на 85379 грн. та накладено штрафну санкцію 42689,50 грн. і з доходів фізичних осіб підприємців 68253,46 грн. та накладено штрафну санкцію 17063,36 грн.

Також прийнято рішення від 22 серпня 2014 року, яким позивачу донараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 92281,67 грн. та застосовано штрафну санкцію 10074,17 грн.

25 квітня 2014 року відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2013 року.

Акт перевірки містить висновок, що Товариство завищено податкові зобовязання та податковий кредит з податку на додану вартість.

За результатом проведеної перевірки діяльності Товариства керівник податкового органу не прийняв жодного рішення негативного характеру стосовно платника податків.

Задовольнячи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із протиправності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та необхідності їх скасувати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника податку сум ПДВ за такими накладними.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Вимоги до первинних документів викладені у частині 2 статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цьогоКодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Згідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків іі надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

Судом першої інстанції на підставі досліджених первинних документів зроблено обґрунтований висновок, що надані позивачем первинні документи, підтверджують виконання господарських операцій та мають всі необхідні реквізити первинного документу бухгалтерського обліку, обов'язковість яких встановлена ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та звітність в Україні, ст. 44 Податкового кодексу України та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку №88 від 24.05.1995р.

Щодо посилань відповідача на акт перевірки контрагента, колегія суддів зазначає наступне.

Зазначений акт свідчить про порушення з боку контрагента позивача, за які чинним законодавством встановлені певні види відповідальності, і не доводить порушення позивачем податкового законодавства, тому колегією суддів до уваги не приймається, оскільки статтею 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 р. у справі „Інтерсплав проти України).

Таким чином, безпідставними є посилання податкового органу на акт перевірки контрагента.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимогам ст.71 КАС України відповідачем під час судового розгляду справи не було надано доказів в обгрунтуання правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції було досліджено співвідношення між документальним підтвердженням права позивача на податковий кредит, формування валових витрат та обставинами реального здійснення господарських операцій, за наслідками аналізу якого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про реальність господарських операцій та протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року у справі №П/811/3322/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров