Справа № 2а-9313/11/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/800/11754/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Юрченко В.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013

у справі № 2а-9313/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Ексіст-Україна"

до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва

Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Ексіст-Україна" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби (правонаступник - Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві) про скасування податкових повідомлень-рішень: №/461 від 15.06.2011; № від 15.06.2011; № від 15.06.2011.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2012 позовні вимоги задоволено частково, скасовано податкові повідомлення - рішення: № від 15.06.2011; № від 15.06.2011, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 04.08.2008 по 31.12.2010, валютного та іншого законодавства за період з 04.08.2008 по 31.12.2010 та складено акт №152/23-404/36047792 від 31.05.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 15.06.2011, яким збільшено позивачу податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 2037037 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 509259 грн.; № від 15.06.2011, яким збільшено позивачу суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 1600521 грн., застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 400130 грн.; № від 15.06.2011, яким збільшено позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2250, 28 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 562, 57 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 1.31 ст. 1, п. 1.32 ст. 1, п. 2.1 ст. 2, п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, абз.1 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11, пп. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", занижено податок на прибуток на загальну суму 2037037 грн.; пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", занижено податок на додану вартість на суму 1600521 грн.; п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", п. 3.5.1.3 - пп. 4.2.1, пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, п. 19.2 ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", донараховано податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 2250, 28 грн.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" № 334/94-ВР встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що необхідні первинні бухгалтерські документи наявні у позивача.

Крім того, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (пункт 1.7 статті 1 Закону України „Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що необхідні первинні документи наявні в матеріалах справи, складені у відповідності до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, які підтверджують право позивача на податковий кредит у відповідному періоді.

Оскільки судами попередніх інстанцій вставлено реальність виконання операцій товариства з його контрагентами, колегія суддів погоджується і з висновком судів, щодо помилковості доводів відповідача щодо заниження позивачем податку на додану вартість та податку на прибуток.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 15.06.2011, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2250,28 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 562,57 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що платіжними дорученнями на суму 15001, 85 грн., були сплачені грошові кошти фізичним особам, які не є працівниками підприємства, за товар, роботи, послуги, на момент перевірки, без відповідних підтверджуючих документів.

Відповідно до п.19.2. ст.19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що позивачем не надано суду будь-яких доказів та які підтверджували сплату ним податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 у справі № 2а-9313/11/2670 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 у справі № 2а-9313/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді Г.К. Голубєва
В.П. Юрченко