Справа № 823/1512/15
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року справа № 823/1512/15 м. Черкаси

11 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Попельнусі Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Черкаській області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1), в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Держземагентства у Черкаській області (надалі - ГУ Держземагентства у Черкаській області) по відмові у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 12,0 га, в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського р-ну., Черкаської обл., в оренду для ведення господарства;

- зобов'язати ГУ Держземагентства у Черкаській області повторно розглянути заяву про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 12,0 га, в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського р-ну., Черкаської обл., в оренду для ведення господарства та прийняти рішення у відповідності до ст. 123 Земельного кодексу України.

Обґрунтовуючи вимоги позивач вказує на те, що 12.05.2015 р. він звернувся до ГУ Держземагентства у Черкаській області із заявою та необхідним пакетом документів для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 12,0 га, в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського р-ну., Черкаської обл., в оренду для ведення господарства. Рішенням суб'єкта владних повноважень від 02.07.2015 р. ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні його заяви з посиланням на рішення Білозірської сільської ради від 09.06.2015 р. № 94-7/VI, яким останній не погодив позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, оскільки дана ділянка виділена для розширення кладовища. Аналіз положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, на думку позивача, дає підстави вважати, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою. Враховуючи те, що вказана земельна ділянка є вільною та не перебуває у користуванні інших осіб, беручи до уваги відсутність правових підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (передбачених вищевказаною статтею кодексу), позивач вважає протиправним рішення відповідача у ненаданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки. Посилання ГУ Держземагентства у Черкаській області в своєму рішенні від 02.07.2015 р. на наказ Держземагентства України від 15.10.2014 р. № 328, яким введено в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 р. № 2/1 «Про обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» ОСОБА_1 вважає протиправним, оскільки останній не зареєстрованим в Мінюсті, а отже не має юридичної сили.

Позивач в судове засідання не прибув. Під час здійснення дзвінків з метою з'ясування причин неприбуття останнього в судове засідання ОСОБА_1 зазначив, що прибути до зали судового засідання 27.07.2015 р. він не може, з урахуванням чого просив проводити розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних матеріалів справи.

Представник відповідача до зали судового засідання також не прибув, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. В попередніх судових засіданнях проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечив повністю, як таких, що є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12.05.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держземагентства у Черкаській області із заявою та необхідним пакетом документів для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 12,0 га, в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського р-ну., Черкаської обл., в оренду терміном на 10 років для ведення господарства.

У зв'язку з надходженням вищевказаної заяви позивача, ГУ Держземагентства у Черкаській області подано запит до Білозірської сільської ради щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1

Згідно рішення Білозірської сільської ради від 09.06.2015 р. № 94-7/VI про погодження надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1, позивачеві відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду, оскільки дана ділянка виділена для розширення кладовища.

Листом Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 02.07.2015 р. № 1076/0/300-15 позивача повідомлено, що гр. ОСОБА_1 не може претендувати на отримання земельної ділянки площею 12,0 га, в адміністративних межах Білозірської сільської ради в оренду, оскільки рішенням Білозірської сільської ради Черкаського району 09.06.2015 р. № 94-7/VI встановлено, що зазначена земельна ділянка передбачена під розширення кладовища.

Вважаючи дії відповідача по відмові в задоволенні його заяви від 12.05.2015 р. протиправними та такими, що здійснені з порушенням норм Земельного кодексу України, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею в державі регулюються Земельним кодексом України (надалі - ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення, у відповідності до ч. 2 зазначеної статті належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури (ч.3 ст.22 ЗК України).

Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

З урахуванням вищевказаного суд встановив, що Віце-прем'єр-міністром - Міністром регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсманом В.Б. надано Держземагентству України доручення від 08.10.2014 р. № 37732/0/1-14 з терміном виконання з 15.10.2014 р.

Це рішення є одним із перших кроків Віце-прем'єр-міністра Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. з реалізації Концепції реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні, яка схвалена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 р. № 333-р та Плану заходів щодо її реалізації, затвердженого розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 591-р та спрямована на розширення повноважень органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин та посилення ролі органів місцевого самоврядування в управлінні землями державної власності, розташованими за межами населених пунктів.

На виконання вищезазначеного доручення, Держземагентством України прийнято наказ 15.10.2014 р. № 328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 р.», зокрема - рішення колегії Держземагентства України № 2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», яким запроваджено з 15.10.2014 р. обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Вищезазначеним рішення колегії Держземагентства України передбачено: начальникам Головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 р. забезпечити обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них (п.2 та п.п.2.1 рішення).

З вищевказаного вбачається, що відповідно до доручення Віце-прем'єр-міністра України від 08.10.2014 р. №37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014 р. ГУ Держземагентства у Черкаській області при прийнятті рішення щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності зобов'язане враховувати обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування.

Як встановлено вище та підтверджується матеріалами адміністративної справи, Білозірська сільська рада не погодила надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 12,0 га для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Білозірської сільської ради Черкаського р-ну Черкаської обл. (лист від 09.05.2015 р. № 94-7/VI).

Стаття 13 Конституції України визначає, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 140, 142 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а земля є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування.

Земельний кодекс України визначає, що органи місцевого самоврядування розпоряджаються землями комунальної власності в межах населених пунктів та земельними ділянками, на яких розміщені будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від їх місця розташування. Обмеження повноважень сільських, селищних рад у галузі земельних відносин межами населених пунктів ускладнює процес управління земельними ресурсами, прогнозування та планування стратегічних завдань розвитку відповідних територій.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України та ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Як вбачається з матеріалів справи, гр. ОСОБА_1 клопотав про надання йому земельної ділянки, що знаходяться в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району. А відтак, на переконання суду, цілком правомірно є те, що відповідач розпоряджаючись земельними ділянками на території сільської ради, зобов'язаний був виходити із того чи не зачіпає це інтереси місцевого самоврядування, що і було ним зроблено, шляхом направлення запиту про висловлення позиції Білозірською сільською радою, стосовно можливості надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою, проте сільська рада в свою чергу не погодила надання позивачу зазначеного дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, а тому за даних умов оскаржене рішення ГУ Держземагентства у Черкаській області суд вважає таким, що прийняте в межах у спосіб та в порядку передбаченому законом.

Твердження позивача, що наказ Держземагентства України від 15.10.2014 р. № 328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 р.», зокрема - рішення колегії Держземагентства України № 2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» суперечить нормам чинного земельного законодавства України, а при його прийнятті не було дотримано процедури, оскільки його не зареєстровано як нормативно-правовий акт суд сприймає критично та зазначає, що рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 р. «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» №2/1 носить рекомендаційний характер.

Зокрема, згідно з пунктами 2.3. та 2.4. цього рішення у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема, частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

У разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

Тобто, управлінням Держземагентства в областях, м. Києві надано право відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання лише у разі надходження вмотивованого заперечення, поряд цим у разі наявності заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, їх зобов'язано забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

Таким чином, наведені в рішенні рекомендації не суперечать вимогам Земельного кодексу України, як то зазначає ОСОБА_1, оскільки Земельним кодексом України не заборонено при розробці документації із землеустрою використовувати рекомендації надані іншими органами місцевого самоврядування, в свою чергу остаточне рішення приймає саме орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Щодо доводів позивача відносно порушення процедури реєстрації названого вище рішення відповідно до Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731, суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпунктів «д», «е» п. 5 цього Положення, на державну реєстрацію не подаються акти: спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм; рекомендаційного, роз'яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз'яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, тарифно-кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Таким чином, враховуючи, що рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014 р. «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» носить рекомендаційний характер, а наказ Держземагентства України від 15.10.2014 № 328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України» від 14.10.2014 р., яким введено таке рішення в дію, спрямоване на виконання доручення Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В. Б. від 08.10.2014 р. №37732/0/1-14, доводи ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що під час вчинення дій, з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 30.07.2015 р.