Справа № 2а-243/10/0407
Суддя: Шаповал Г. І.
Дата ухвалення: 2010-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

В І Л Ь Н О Г І Р С Ь К И Й М І С Ь К И Й С У Д
Д Н І П Р О П Е Т Р О В С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2010 року Справа № 2а-243/10/0407

Суддя Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, ОСОБА_1, розглянувши у скороченому провадженні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення (УПСЗН) Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, про визнання дій неправомірними та зобовязання про перерахунок та виплату щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, який надійшов до суду 25.10.2010 року, позивач, керуючись ст.ст.6,9,17-19, 99,102 КАС України, ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» ( в редакції ЗУ від 22.03.2001 р. № 2334-ІІІ), рішеннями Конституційного суду України від 09.07.07 р. № 6-рп/2007, від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, прохає:

- поновити їй пропущений з поважних причин строк для подачі даного позову;

- визнати неправомірними дії відповідача стосовно невірного нарахування державної допомоги позивачу на утримання дитини - ОСОБА_3, 21.05.2007 р. н., до досягнення нею трирічного віку;

- зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй державної допомоги по догляду за дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку, за період з липня по 31 грудня 2007 року, згідно з вимогами ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» ( в його первісній редакції), у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до 6 років на час її виплати.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що вона є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» (в редакції від 22.03.2001 р. № 2334-ІІІ) було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого Законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

В 2006 році згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік», в ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» були внесені зміни, відповідно до яких розмір допомоги був встановлений, як різниця між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї з розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців, але не менше 90.00 грн.

Протягом 2007 року після народження дитини позивач отримувала від відповідача щомісячну допомогу у розмірі 130 140 грн. замість допомоги у розмірі прожиткового мінімуму.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік», в частині внесення змін до ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» були визнані такими, що не відповідають ОСОБА_4 України, оскільки обмежують соціальні права громадян.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 щодо конституційності деяких положень ст. 65 розділу 1 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік» розяснено, що ОСОБА_4 України не надає закону про Державний бюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Конституційний суд дійшов висновку, що законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх.

УПСЗН має статус юридичної особи, діє на підставі Положення, розробленого відповідно до Типового, що затверджене постановою КМУ від 29.09.2000 року № 1498 і в спірних правовідносинах є субєктом, який виконує делеговані повноваження. Відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 р. № 256, якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівними головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення (далі головні розпорядники коштів). Виходячи з викладеного, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету. Відповідач повинен був керуватися вищезазначеними рішеннями Конституційного Суду України і надавати щомісячну допомогу по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, який, згідно ст. 62 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік» складав: з 01.04.07 р. 463 грн., з 01.10.07 р. 470 грн. Проте відповідач виплатив позивачу в 2007 році допомогу: за серпень 106.97 грн., за вересень 132.64 грн., за жовтень 136.13 грн., за листопад 140.05 грн., за грудень 144.10 грн.

Таким чином, відповідач повинен зробити перерахунок виплат за період з липня 2007 року по грудень 2008 року та сплатити на користь позивача різницю між фактично сплаченою допомогою та сумою допомоги, яка підлягала сплаті на її користь, згідно ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» до внесення змін в дану статтю.

Згідно ст. 8 ОСОБА_4 України, норми ОСОБА_4 є нормами прямої дії. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Будь-який закон, що прийнятий в порушення ч. 3 ст. 22 ОСОБА_4 України, який зменшив права людини на отримання виплат, пільг та компенсацій, не повинен застосовуватися, а повинен застосовуватися первинний закон, в якому ці виплати, пільги та компенсації були передбачені. Для цього не обовязкова наявність Рішення Конституційного Суду України стосовного того, чи суперечить такий закон ОСОБА_4.

Виходячи з норм ОСОБА_4 України та загальних принципів верховенства права, закони мають вищу юридичну силу порівняно з актами Кабінету Міністрів України.

Згідно ч.4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акту ОСОБА_4 України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідач позов не визнав та надав письмові заперечення на позов, з яких витікає наступне. Виплата допомоги, передбаченої Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Рішення Конституційного Суду України не може бути виконаним органами праці та соціального захисту населення, так як не було внесено відповідних змін Верховною Радою України до Законів України «Про державний бюджет України» та не було збільшено видатки на виплату державної допомоги. Проведення виплат у підвищених розмірах, відповідно до рішення Конституційного Суду України, можливе тільки у разі внесення змін до відповідних законів та збільшення видатків на виплату державної допомоги. Крім того, на думку відповідача, належним відповідачем у справі є Міністерство праці та соціальної політики України, яке є головним розпорядником бюджетних коштів по КФКіВК 2511050 (субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сімям з дітьми). Також відповідач, посилаючись на ст. 99 КАС України, вважає, що позивачем пропущено 6-ти місячний строк позовної давності, передбачений законодавством для звернення до суду за захистом свого порушеного права. На підставі цього відповідач вважає здійснені нарахування і виплату допомоги позивачу такими, що відповідають діючому законодавству, тому прохає в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши та оцінивши в сукупності надані у справі докази, в тому числі копію свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, матірю якого зазначена позивач, довідки УПСЗН про знаходження на обліку та отримання допомоги позивачем на утримання дитини до досягнення нею трирічного віку, квитанції про сплату позивачем судового збору в сумі 03.40 грн., керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме, що перерахунок державної допомоги слід здійснити за період з 07 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно, за наступних підстав.

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення має статус юридичної особи, діє на підставі Положення, розробленого відповідно до типового, яке затверджене Постановою КМ України 29.09.2000 р. № 1498, і в спірних правовідносинах є органом державної виконавчої влади. Відповідно до Постанови КМ України від 04.03.2002 року № 256, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету на здійснення програм соціального захисту населення. Згідно постанови КМУ від 16.01.2007 року № 32 «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку», з квітня 2007 року допомога по догляду за дитиною застрахованим особам призначається та виплачується органами праці та соціального захисту населення за місцем проживання застрахованої особи.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно ст.5 цього Закону встановлено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, призначаються і виплачуються органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків дитини.

Згідно статті 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» одним з видів державної допомоги сім'ям з дитиною є допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно статті 5 цього Закону всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків.

Згідно ст. 13 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має не застрахована в системі загальнообовязкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Згідно ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», (в його первісній редакції) встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей до шести років.

Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено дію статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими народженням та похованням», а порядок визначення розміру допомоги було визначено абзацом 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», відповідно до якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначається як різниця між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3,5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007, положення пункту 14 статті 71, абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення рішення і це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів в зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі, якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають ОСОБА_4 України, вони оголошуються не чинними, і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно рішення Конституційного суду від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано, що ОСОБА_4 України не надає Закону України «Про Державний бюджет» вищої юридичної сили стосовно інших законів, Конституційний суд дійшов висновку, що Законом України «Про державний бюджет України» не можуть вноситися зміни до інших законів і не може зупинятися їх дія. Таким чином, при визначенні розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку необхідно керуватися виключно Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» в його початковій редакції, згідно якої розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначався у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до шести років, який складає: згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік»: з 01.04.07 р. 463 грн., з 01.10.07 р. 470 грн.

Оскільки зупинення дії статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та дії ст. ст. 42,43 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими народженням та похованням», було визнано таким, що суперечить ОСОБА_4 України, а також визнані неконституційними положення пункту 14 статті 71, абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», та відповідно до норм ОСОБА_4 України, то відповідачем виплата допомоги позивачу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років була здійснена в меншому розмірі всупереч вимогам закону

Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 України та законами України;

- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо, (неупереджено); - добросовісно; - розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ст. 8 ОСОБА_4 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Згідно ч. 2 ст. 19 ОСОБА_4 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Згідно ст. 22 ОСОБА_4 України, права і свободи людини і громадянина, закріплені

цією ОСОБА_4, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 ОСОБА_4 України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За приписами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд приходить до висновку, що відповідач, не діяв у відповідності до ОСОБА_4 України та законів, які регулюють правовідносини з питань надання соціальної допомоги позивачу в виді допомоги на утримання дитини до досягнення нею трирічного віку, не забезпечив в установленому законами порядку здійснення права позивача на отримання зазначеної допомоги, відповідач керувався правовими нормами, які суперечили вимогам ОСОБА_4 України, та не діяв у відповідності до вимог, передбачених ст. 2 КАС України, всі заперечення відповідача проти позову не ґрунтуються на діючому законодавстві та нормах ОСОБА_4 України, в звязку з чим позов підлягає задоволенню частково.

Враховуючи невідповідність дій відповідача вимогам законів та ОСОБА_4 України, з метою захисту прав позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність захисту цих прав шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену щомісячну грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» та ст. ст. 42,43 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими народженням та похованням», в розмірі, що обчислюється з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 07 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 р., включно, оскільки саме за цей період, а не з дня народження дитини, позивач отримувала допомогу, яка підлягає перерахуванню.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 99 КАС України, передбачено, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється 6-ти місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Згідно законодавства, позивач мала право отримувати державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з часу народження дитини у до досягнення нею трирічного віку, тобто до 21.05.2010 року. В серпні 2010 року позивачеві стало відомо, що порушуються її права, а саме належна їй до виплати державна допомога по догляду за дитиною виплачувалась їй у меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством, що підтверджується отриманою нею у відповідача довідкою № 708 від 27.08.2010 року. Після цього позивач протягом 6 місяців мала право звернутися до адміністративного суду з позовом про захист порушених прав. Вона спочатку звернулася до суду 02.09.2009 року з позовом в порядку цивільного судочинства, провадження за яким було закрите 18.10.2010 року на підставі рішення Конституційного суду України № 19-рп/2010, а після цього - 25.10.2010 року звернулась до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства. За цих підстав суд вважає, що позивач строк звернення до суду не пропустила, оскільки звернулася до суду з позовом в межах 6-ти місячного строку з моменту, коли їй стало відомо про порушення її прав. Тому необхідності в поновленні позивачу строку звернення з даним позовом до суду немає, а твердження відповідача, що позивачем пропущений зазначений строк, не відповідає обставинам справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 94 КАС України і приходить до висновку про стягнення з відповідача, за рахунок державного бюджету, на користь позивача понесених судових витрат в виді судового збору на суму 3.40 грн.

Керуючись ст.ст. 2-15,86,87,94,158-163,167, 183-2, 185,186,254,255 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління праці і соціального захисту населення Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, стосовно невірного нарахування та виплати державної допомоги ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3, 21.05.2007 р. н., до досягнення нею трирічного віку в розмірі, меншому прожиткового мінімуму, встановленого законом відповідно до статті 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми», та статей 42, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими народженням та похованням» за період з 07 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_4, і/к № НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, кім.8, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, державної допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку, за період з 07 серпня по 31 грудня 2007 року, включно, згідно з вимогами ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» (в його первісній редакції), та статей 42, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до 6 років на час її виплати, з врахуванням суми отриманої позивачем допомоги за цей період.

В задоволенні позову в частині вимоги - здійснити перерахунок та виплату державної допомоги позивачеві за період 01 липня по 06 серпня 2007 року відмовити.

Згідно п.8 ч. 6 ст. 183-2 КАС України, зобовязати відповідача виконати постанову негайно в частині здійснення перерахунку та виплати державної допомоги позивачеві.

Стягнути з відповідача, за рахунок державного бюджету, на користь позивача судові витрати у справі в виді судового збору на суму 03.40 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то 10 денний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копію постанови не пізніше наступного дня з дня її постановлення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу та відповідачу.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.