Справа № 826/6553/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 липня 2015 року 09:00 № 826/6553/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - Пліщук Л.І.,

представника відповідача - Кривенко В.М.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що у відповідача не було законних підстав та повноважень приймати оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки останні прямо суперечать нормам Конституції України, а також вимогам податкового та кримінального процесуального законодавства України.

В позовній заяві позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 25.03.2015 року №8, №8, №8, №8.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд дійшов висновків про наступне.

На підставі наказу ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 12.02.2015 р. №392, на виконання постанови слідчого першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, згідно із пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.11 п.78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова невиїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинам з ТОВ «БЦ «Техностиль» (код за ), ТОВ «Гефест Альянс» (код за ), ТОВ «Торенія» (код за ), ТОВ «Гатіора» (код за ), ТОВ «Летавіца» (код за ), ТОВ «Грант Тайм» (код за ) за період з 01.04.12 по 31.12.14, за результатами якої складений відповідний акт перевірки №191/26-55-22-08/34614022 від 05.03.2015 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Євроконсалтсервісгруп»:

ст. 134, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Євроконсалтсервісгруп»:

- занижено податок на прибуток всього у сумі 1541623 грн., в тому числі: за три квартали 2012 року у сумі 187550 грн., за 2012 рік у сумі 381961 грн., за 2013 рік у сумі 1153748 грн., за півріччя 2014 року у сумі 5914 грн.;

- завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування (збитки) за І квартал 2014 року всього у сумі 175 грн.;

п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Євроконсалтсервісгруп»:

- занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет (ряд. 25 Декларації) всього у сумі 1584850 грн., в тому числі: за грудень 2012 року на загальну суму - 37591 грн., за січень 2013 року на загальну суму - 27847 грн., за лютий 2013 року на загальну суму - 133 759 грн., за березень 2013 року на загальну суму - 340575 грн., за квітень 2013 року на загальну суму - 4790 грн., за травень 2013 року на загальну суму - 5352 грн., за червень 2013 року на загальну суму - 83167 грн., за липень 2013 року на загальну суму - 214122 грн., за серпень 2013 року на загальну суму - 86000 грн., за вересень 2013 року на загальну суму - 8953 грн., за жовтень 2013 року на загальну суму - 380549 грн., за листопад 2013 року на загальну суму - 69453 грн., за грудень 2013 року на загальну суму - 188025 грн., за січень 2014 року на загальну суму - 6606 грн.;

- завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту (ряд. 19 Декларацій): за травень 2013 року на загальну суму - 3468 грн.,

- завищено суму від'ємного значення різниці поточного звітного періоду, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд.20.2 Декларацій): за травень 2013 року на загальну суму 3468 грн.;

- завищено залишок від'ємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду (ряд.21 Декларацій): за червень 2013 року на загальну суму 5407 грн.

На підставі акта перевірки №191/26-55-22-08/34614022 від 05.03.2015 р. та виявлених порушень податковим органом 25.03.2015 р. прийнято:

податкове повідомлення-рішення №8, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток у розмірі 1541623,00 за основним платежем, 770812,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення №8, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 175,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення №8, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 1586789,00 за основним платежем, 793395,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення №8, яким зменшено суму від'ємного значення різниці поточного звітного періоду, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд.20.2 Декларацій) у розмірі 3468 грн.

Незгода позивача з прийнятими податковим органом податковими повідомленнями-рішеннями, зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.27. п.14.1. ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп.139.1.9. п.139.1. ст.139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та нарахування податку.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п.200.1. ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

П. 200.2 ст. 200 ПК України встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3. ст.200 ПК України).

Відповідно до п.201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, в перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з ТОВ «БЦ «Техностиль» (код за ), ТОВ «Гефест Альянс» (код за ), ТОВ «Торенія» (код за ), ТОВ «Гатіора» (код за ), ТОВ «Летавіца» (код за ), ТОВ «Грант Тайм» (код за ).

Так, між ТОВ «ГАТІОРА» (орендодавець) та ТОВ «Євроконсалтсервісгруп» (орендар) укладено договір №24/04/12-01 від 24.04.2012 р., згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов'язується передати за плату Орендареві у строкове користування, а Орендар зобов'язується прийняти маркувальну самохідну машину, вантажний автомобіль та компресор з двигуном внутрішнього згорання, які визначені у цьому договорі та зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

Між ТОВ «ГАТІОРА» (орендодавець) та ТОВ «Євроконсалтсервісгруп» (орендар) укладено договір №15/05/12-01 від 15.05.2012 р., згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов'язується передати за плату Орендареві у строкове користування, а Орендар зобов'язується прийняти вантажний автомобіль, кран на автомобільному ходу та автогідропідіймач, які визначені у цьому договорі та зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

06.06.2012 р. між ТОВ «ГАТІОРА» (орендодавець) та ТОВ «Євроконсалтсервісгруп» (орендар) укладено договір №06/06/12-01, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов'язується передати за плату Орендареві у строкове користування, а Орендар зобов'язується прийняти вантажний автомобіль, який визначений у цьому договорі та зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

Між ТОВ «ГАТІОРА» (орендодавець) та ТОВ «Євроконсалтсервісгруп» (орендар) укладено договір №26/06/12-01 від 26.06.2012 р., згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов'язується передати за плату Орендареві у строкове користування, а Орендар зобов'язується прийняти вантажний автомобіль, який визначений у цьому договорі та зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

На підтвердження виконання умов зазначених вище договорів позивачем надано копії актів передачі-приймання.

Крім того, між ТОВ «ГАТІОРА» (продавець) та ТОВ «Євроконсалтсервісгруп» (покупець) укладено договір поставки №03/09-12 від 03.09.2012 р., предметом якого є: в порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар, вказаний у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного Договору.

03.09.2012 р. між ТОВ «ЛЕТАВІЦА» (Продавець) та ТОВ «Євроконсалтсервісгруп» (покупець) укладено договір поставки №03/09-2012, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар, вказаний у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «ГРАНТ ТАЙМ» (продавець) укладено договір поставки №03/09-12-01 від 03.09.2012 р., предметом якого є: в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар, вказаний у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

02.04.2013 р. між ТОВ «БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» (продавець) та ТОВ «Євроконсалтсервісгруп» (покупець) укладено договір поставки №02/04-1, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар, вказаний у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

Аналогічний договір поставки укладений позивачем (покупець) та ТОВ «ТОРЕНІЯ» (продавець) №27/03-1 від 27.03.2013 р.

Як зазначив відповідач, станом на день підписання акту перевірки ТОВ «Євроконсалтсервісгруп» не надано жодних первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують взаємовідносини з ТОВ «БЦ «Техностиль» (код за ), ТОВ «Гефест Альянс» (код за ), ТОВ «Торенія» (код за ), ТОВ «Гатіора» (код за ), ТОВ «Летавіца» (код за ), ТОВ «Грант Тайм» (код за ).

При цьому, позивач стверджує, що в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2014 р., вилучено оригінали фінансово-господарських та бухгалтерських документів, про що складений протокол обшуку від 25.03.2014 р., однак до суду на підтвердження зазначеного не надано жодних доказів (копії протоколу, ухвали суду тощо).

Відповідно до п.44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Крім того, податковим органом для проведення перевірки використано матеріали кримінальної справи, які було надано першим відділом кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві та матеріали органів ГУ ДФС:

- акт ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 08.08.14 р. №788/26-58-22-08-17/37024252 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Бізнес-Центр «Техностиль» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ «Логістікс Плюс» (код за ) за період з 01.01.12 по 31.01.14 р.;

- акт ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 14.08.14 р. №387/26-52-22-03-14/37312719 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Гефест Альянс» (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.13 по 21.12.13 р.;

- акт ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.08.14 р. №458/26-56-22-01-03/38091691 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торенія» (код за ) щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 30.05.12 р. по 31.12.13 р.;

- акт ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.08.14 р. №459/26-56-22-01-03/38091733 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Гатіора» (код за ) щодо підтвердження господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 01.06.12 по 30.06.14;

- акт ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.08.14 р. №457/26-56-22-01-05/38091749 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Летавіца» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 30.05.12 по 31.12.13 р.;

- акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 16.04.14 р. №1057/2659/22-02/38123047 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Грант Тайм» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із постачальниками та покупцями за період з 01.02.13 по 28.02.14 р.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Частиною 1 статті 3 Господарського кодексу України, господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Статтею 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків; допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Таким чином, необхідними умовами для визнання угоди недійсною є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Згідно з ч.2 ст.30 Цивільного кодексу України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також нести відповідальність у разі їх невиконання.

Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (ст.91 Цивільного кодексу).

Статтею 92 ЦК України (Цивільна дієздатність юридичної особи") встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Вказана підстава, відповідно до ст.234 ЦК України є безумовною підставою для визнання вказаного правочину недійсним, адже відповідно до ст.42 підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК України).

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст.656 ЦК України).

За ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Моментом виконання обов'язку продавця щодо передачі товару згідно ст.664 ЦК України є: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.1. ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно п.2. ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю.

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями).

Однак, як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи взаємовідносини позивача по взаєморозрахункам з ТОВ «БЦ «Техностиль» (код за ), ТОВ «Гефест Альянс» (код за ), ТОВ «Торенія» (код за ), ТОВ «Гатіора» (код за ), ТОВ «Летавіца» (код за ), ТОВ «Грант Тайм» (код за ) не підтверджені на момент проведення перевірки належними первинними документами.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2. ст.138 Податкового кодексу).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 26 вересня 2006 року, правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Це означає, що в результаті виконання сторонами нікчемного правочину не можуть виникати як податкові зобов'язання, так і податковий кредит з податку на додану вартість.

Також, згідно позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної оглядовому листі від 06.07.2009 р. № 982/13/13-09 та доведеної до адміністративних судів України з метою інформування і врахування під час розгляду справ за участю органів державної податкової служби, - правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Таким чином, проаналізувавши наявні матеріали справи та норми зазначеного законодавства, суд вважає, що ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог позивача, а відтак відсутність підстав для скасування оскаржуваних повідомлень-рішень.

Згідно пп.21.1.1. п.21.1. ст.21 Кодексу посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача надав суду належні доказів, які підтверджують правомірність винесених податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст.94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов