Справа № 2а-0870/12214/11
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2015 р. м. Київ К/800/19417/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року у справі за позовом Вільнянського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області, третя особа - Запорізький обласний центр зайнятості про скасування вимоги та зобов'язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИЛА:
Вільнянський районний центр зайнятості звернувся в суд з позовом до Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області, третя особа - Запорізький обласний центр зайнятості, про скасування вимоги № 08-03-14-14/10992 від 12 грудня 2011 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 обов'язкових вимог від 12 грудня 2011 року № 08-03-14-14/10992 щодо усунення порушень фінансової дисципліни в частині зобов'язання стягнення з осіб, винних у безпідставних виплатах коштів в сумі 5075,37 грн. та в частині проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок щодо сум внесків до державних цільових фондів та проведення зайво сплачених коштів в сумі 1865,71 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, Державна фінансова інспекція в Запорізькій області звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсяз .

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуальною права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ревізійною групою апарату контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності Вільнянського районного центру зайнятості за період з 01 січня 2009 року по 01 жовтня 2011 року, за результатами якої складено акт ревізії від 18 листопада 2011 року, який підписано посадовими особами об'єкта контролю 30 листопада 2011 року з запереченнями.

В ході ревізії питань дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті працівникам премій постійного та разового характеру встановлено, що в порушення пункту 4 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 24 березня 2006 року № 86 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості», заступнику директора ОСОБА_4 протягом липня-грудня 2010 року, січня-серпня 2011 року нарахування та виплата премій здійснювались на підставі наказів директора Вільнянського районного центру зайнятості, при відсутності відповідних наказів органу вищого рівня, що призвело до зайвого нарахування та виплати премії на загальну суму 5929,55 грн. та, відповідно, до зайвого перерахування до державних цільових фондів нарахувань на заробітну плату на суму 2179,70 грн.

На підставі акту ревізії Вільнянському районному центру зайнятості пред'явлено вимогу № 08-03-14-14/10992 від 12 грудня 2011 року, згідно пункту 2 якої, позивач зобов'язаний провести претензійно-позовну роботу щодо зайво виплачених сум коштів. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах, кошти у загальній сумі 5929,55 грн. у порядку та розмірах, встановлених статтями 130-136 Кодексу законів про працю України та статті 1166 Цивільного кодексу України, та провести взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів з метою повернення зайво сплачених коштів у сумі 2179,70 грн.

Не погодившись із вищезазначеними вимогами, Вільнянський районний центр зайнятості звернувся в суд з позовом до Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області, третя особа - Запорізький обласний центр зайнятості, про скасування даної вимоги.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, їх функції та правові основи діяльності визначені Законом України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» від 26.01.1993 року № 2939-ХІІ (далі Закон № 2939), в редакції, чинній на час спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону, головним завданням державної Контрольно-ревізійної служби України є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів та майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах, у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконання місцевих бюджетів, розробленням пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Статтею 8 Закону № 2939 на Головне контрольно-ревізійне управління України, контрольно-ревізійні управління в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі покладено функції з проведення у підконтрольних установах ревізії фінансово-господарської діяльності, використання і збереження фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильності визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, стану і достовірності бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Права державної контрольно-ревізійної служби визначено ст. 10 цього Закону. Так, відповідно до п. 7 ст. 10 Закону № 2939 органам контрольно-ревізійної служби надано право, в т.ч. пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналізуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини у справі, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем - Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області винесено розпорядження та пред'явлено вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Відповідно до цього колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства про контрольно-ревізійну службу, суд прийшов до висновку, що органу контрольно-ревізійної служби надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти вимоги щодо усунення таких правопорушень. Дана вимога спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган контрольно-ревізійної служби має право зазначити про їх наявність у вимозі, а також стягнути дані кошти в дохід держави дані кошти шляхом звернення до суду.

Проте, такі збитки не можуть бути примусово стягнуті з підконтрольної установи шляхом вимоги, вони відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу контрольно-ревізійної служби і правильність їх обчислення, як і наявність підстав для відшкодування, перевіряє суд, який розглядає відповідний позов, а не позов підконтрольної установи про визнання протиправною вимоги про відшкодування збитків, яка не породжує безпосередньо права чи обов'язки для цієї установи, оскільки обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Відповідно, вимоги органів контрольно-ревізійної служби, пов'язані з відшкодування збитків, не породжують прав та обов'язків для підконтрольної установи, а тому не підлягають скасуванню.

У зв'язку з цим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову підконтрольної установи щодо неправомірності висновків та скасування вимоги органу державного фінансового контролю, адже така вимога не породжує безпосередньо прав та обов'язків для даних суб'єктів.

Згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені правильно і повно, але при цьому суди допустилися порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зважаючи на те, що судами при розгляді справи правильно та повно встановлені фактичні обставини справи, однак при прийнятті рішення допущені порушення норм матеріального права, які призвели до помилки при постановленні судових рішень, а також те, що у справі не вимагається збирання або додаткова перевірка доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про доцільність скасування постановлених у справі рішень та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 220, 222, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Вільнянського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області, третя особа - Запорізький обласний центр зайнятості про скасування вимоги та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: